Zdravo svima.
Ja sam danas želeo da pričam o tome kako tehnologija može da doprinese
pozitivnim ličnim i društvenim promenama.
E sad, šta ja imam veze s tehnologijom, kako sam uopšte dospeo ovde?
Imam 24 godine, ali sam imao tu sreću
da sam prošao rad u dve velike firme,
radio sam malo u Majkrosoftu,
onda u jednom skandinavskom preduzeću za prodaju mobilne opreme,
kasnije sam krenuo da frilensujem,
i u međuvremenu sam nekako došao do toga
da želim da pokrenem nešto svoje.
Učestvujem u pokretanju dva startapa.
Jedan je digitalna agencija fokusirana na Skandinaviju,
a drugi startap je Happi Ppl.
Radi se upravo o tome da želimo da koristimo projekte gde nove medije,
novu tehnologiju koristimo da bismo doprineli pozitivnim promenama.
[happinator, tehnologijom do pozitivnih promena]
E sad, kada kažemo promena, to može da zvuči strašno, teško,
ali mislim da svi treba da se setimo da, čak i ako neka stvar koju smo mi napravili
jednoj jedinoj osobi izmami osmeh, i to je super.
Živimo u tako fenomenalnom vremenu
da par linija koda koje naša developerka napravi,
ili grupa piksela koje naš dizajner formira u nešto lepo
i praktično i funkcionalno,
bukvalno može da doprinese do toga da se nekome promeni život,
ili način na koji obavljamo neke stvari.
Mislim da je bitno staviti ljude i dalje u fokus jer tehnologija,
koja je zaista mnoge izuzetne mogućnosti svima nama pružila,
i dalje su ljudi ti koji su poenta, i zato se i zovemo Happi ppl.
Ne Happi aplikacija, ne Happi tehnologija, već upravo ljudi.
E sad, ne znam da li ste primetili i da li mislite o tome,
nekako svi uđemo u svakodnevnu rutinu,
prolazimo kroz svoj grad i ne vidimo koliko su gradovi Srbije zapravo divni.
Drago mi je da sam danas u Vršcu.
Prijatelji iz studentskih dana moje mame su odavde
i Vršac je za mene mesto iz fantazije, slušao sam od malena o njemu,
ali čini mi se da većina gradova Srbije i mnoga mesta u Srbiji
boluju od jedne vrlo uporne boljke koju nikako da rešimo.
Ne znam da li se i vama dešava,
ali u Beogradu kada idem na posao, na fakultet,
često naiđem na grafite mržnje.
To je možda postalo deo naše svakodnevnice i možda nešto na šta smo navikli,
ali zapravo je jako ružno
i mnoge loše poruke mogu da se nađu na tim zidovima:
„Ubij pedera“, „Smrt Ciganima“, „Napolje iz Srbije ovi, oni“ -
jako ružne i teške poruke
koje ne samo da naše gradove čine manje gostoljubivim,
manje otvorenim, manje lepim,
već mogu nekome upropastiti ne samo šetnju do posla ili jedan dan,
već i kvalitet života.
Zašto je to tako?
Čini mi se da, sa jedne strane, postoji jako komplikovana birokratija.
Mi smo nedavno počeli da radimo na ovom projektu
o kome ću malo kasnije više pričati,
ali meni i dan danas nije jasno ko je zapravo nadležan
za koji grafit mržnje.
Sa druge strane, kada je nešto tako česta pojava u društvu,
prihvatimo to i nekako oguglamo,
i čak ako to i ne primetimo ili samo prođemo pored,
i dalje mislim da je to jako ružna stvar
za ignorisati i za prihvatiti kao deo naše svakodnevnice.
I treći razlog, mislim da ljudi prosto imaju osećaj:
„Ja sam jedan mali Miloš i sam sam,
gomila ljudi možda i ne primeti,
i šta tu ja mogu da uradim da se uopšte situacija promeni.“
Nemamo osećaj da mi možemo nekako da utičemo na te grafite
ili imamo strah da će to da bude jedan proces od tone papira
i tone energije i vremena utrošenog, a možda i bez rezultata.
E, baš tu na scenu stupa tehnologija.
Šta bi bilo kada bi rešenje za ovakav problem bilo besplatno,
kada bi ga imalo bar 90% ljudi sada u svom džepu u ovoj sali,
i kada ceo proces ne bi trajao više od pet, 10, 15 sekundi?
Upravo je to projekat na kojem mi radimo.
Zove se „Happinator hejt terminator“,
kao radni naziv, i bukvalno želimo da uništimo hejt sa naših ulica.
O čemu se radi? To bi trebalo da bude mobilna aplikacija
koja prijavu grafita i uklanjanje svodi na par jednostavnih koraka.
Kako bi se to odvijalo?
Krenuli ste na posao, na fakultet, šetate se svojim krajem
i naiđete na neki grafit mržnje.
Prvi korak, uzmete telefon i uslikate grafit.
Fotografija se automatski, sa geolokacijom, šalje na mejl na prijavu.
Međutim, smatramo da nije dovoljan samo taj tehnički deo prijave
i sama aplikacija na neki način treba da nudi mnogo više od toga.
Kada se grafit pošalje, želimo da damo mogućnost vama, korisnicima,
da nekako već u tom trenutku aktivno odreagujete.
Ideja je da već u drugom koraku dobijete opciju da crtate ili dopišete preko njega.
Tako od, na primer, odvratnog kukastog krsta
možete da napravite vetrenjaču,
a ako je neki naziv, na primer, “Srbija bez Cigana“,
možete da napišete „K'o burek bez mesa“ ili „K'o Mercedes bez znaka“
i da to onda podelite na svojim društvenim mrežama.
Kada pričamo o tehnologiji i društvenim mrežama,
smatram da nas na neki način povezuju
i da bi već pozitivan fidbek koji bismo dobili od svojih prijatelja
doprineo širenju priče,
i odjednom nisam više Miloš koji je krenuo na fakultet, sam,
i naišao na odvratnu poruku i loše se osećam,
već vidim da zapravo nisam sam i da mnogi ljudi, moji prijatelji -
čak ne moji prijatelji, ako neko dalje podeli, to može da postane kao lavina -
misle slično i jednake probleme imaju i žele da se ti problemi reše.
Ideja, i baš zato uvek želim da naglasim da ljudi jesu poenta,
jeste stvaranje zajednice, zato što -
možda zvučim idealistički i znam da nije tako lako,
a pogotovo ne u Srbiji rešiti efikasno raznorazne probleme,
može čak doći do toga da se malo zakoni prilagode,
da se propisi prilagode,
da prosto nadležni malo brže reaguju na neke stvari
kada se izvrši pritisak preko društvenih mreža,
a ono što mi je dodatno bitno jeste da taj pritisak
ne mora da bude samo negativno nešto, već ta kreativna rešenja grafita.
U krajnjoj liniji, kada osećamo da smo deo takvog nekog pokreta,
ili kada vidimo da ima raznih opcija,
ne fali ništa da i mi sami uzmemo malo stvar u svoje ruke,
pa iako možda to nije trajno i sistemsko rešenje, nije cilj,
ne fali ništa da ja, koji sam neki grafit uslikao,
i par ljudi koji su reagovali na to,
izdvojimo po 50 dinara, kupimo farbu, prekrečimo ga,
družimo se i provedemo tu subotu radeći nešto pozitivno,
osećajući se dobro, i pritom čineći naše gradove lepšim.
Mislim da je sjajno da živimo u vremenu kada sitne stvari
mogu da doprinesu do velikih promena.
Iako zaista promena sama po sebi,
od toga da li je to lična promena ili promena društva, kraja,
prirodno je da zvuči zastrašujuće,
ali nije ništa strašno ako se setimo da sve stvari počinju malim koracima.
Jedan takav korak je bukvalno dan kada znate da ste učinili nešto
da svoj kraj učinite lepšim i kada zidovi vašeg kraja, vaših ulica,
budu čisti i imaju prostora za neke bolje stvari.
Hvala.
(Aplauz)
Aleksandar Korom: Miloše, kaži mi kako vidiš
razvoj ovakvih aplikacija za jedno dve, tri, pet godina?
Miloš Belčević: Što se tiče naše aplikacije konkretno,
mi smo još uvek na samom početku projekta.
Nas ima u osnovnom timu troje
i udružili smo se sa Marijom Mitrovanov iz iSerbia
i još jednim mladim developerom,
ali ideja mi je da nije bitna naša aplikacija,
nije bitno to da mi nešto uradimo,
mada vrlo želimo da zaista vidimo da to funkcioniše,
ideja je da se osvestimo za mogućnosti koje nam tehnologija otvara.
Možda se bavimo grafitima mržnje,
ali isto tako mogu da postoje aplikacije ili jedna aplikacija
za nepropisna parkiranja, za raznorazne probleme,
za pomoć komšijama, solidarnost.
Tako da mislim da je najbitnije da budemo svesni da nekada,
čak iako mi sami ne umemo da programiramo ili nismo IT-evci,
uvek postoje ljudi koji imaju sposobnosti
koje su nam potrebne da nešto zajedno uradimo,
i ti ljudi su tu negde,
možete da ih kontaktirate preko društvenih mreža,
da ih nađete u svojoj okolini.
Ja sam siguran da ima ljudi
koji bi rado bili deo neke kvalitetne priče
i da zajedno možemo da napravimo promene.
AK: Hvala ti puno. Miloš Belčević!
(Aplauz)