Na šta prvo pomislite kada kažem reč “dizajn”?
Verovatno mislite na stvari poput ovih,
fino izrađene objekte koje možete drzati u vašim rukama,
ili na logotipe i postere i mape
koji nam vizuelno objašnjavaju stvari,
klasične ikone bezvremenog dizajna.
Međutim, ja nisam ovde da bih govorila o takvoj vrsti dizajna.
Želim da pričam o onoj vrsti
koju verovatno koristite svaki dan
i kojoj verovatno ne poklanjate
mnogo pažnje, o dizajnu koji se stalno menja
i koji živi u vašem džepu.
Govorim o dizajniranju
digitalnih iskustava
i specifično o dizajniranju sistema
koji su toliko veliki
da je njihovu veličinu teško razumeti.
Razmotrite činjenicu da Gugl svakog dana obradi
više od jedne milijarde pretraga,
da svakog minuta preko 100 sati video snimaka
biva postavljeno na Jutjub.
To je više snimaka u jednom danu
nego što su tri najveće američke televizije
zajedno emitovale u poslednjih pet godina.
Dalje, Fejsbuk isporučuje fotografije,
poruke i priče
više od 1,23 milijarde ljudi.
To je skoro polovina populacije koja koristi Internet
i jedna šestina čovečanstva.
Ovo su neki od proizvoda
u čijem sam dizajniranju pomogla tokom svoje karijere,
a oni su tako veliki
da su stvorili jedinstvene izazove
u dizajniranju.
Ono što je zaista teško
kada govorimo o dizajniranju po meri je ovo:
delimično je teško
zato što zahteva kombinaciju dve stvari:
odvažnosti i poniznosti -
odvažnost da verujete da su stvari koje stvarate
nešto što ceo svet želi i što celom svetu treba
i poniznost da biste razumeli da, kao dizajner,
da se ne radi o vama ili vašem portfoliju
već da se radi o ljudima za koje dizajnirate
i kako vaš posao može da im pomogne
da žive bolje živote.
Nažalost, ne postoji nijedna škola
koja nudi kurs Uvod u dizajniranje za čovečanstvo.
Ja i drugi dizajneri
koji rade na ovakvim proizvodima
smo morali da sve sami otkrivamo kako smo se kretali napred
i mi učimo sami sebe
najboljim načinima
dizajniranja po meri
i danas bih volela da podelim neke od stvari
koje smo naučili tokom godina.
Prvo što treba da znate
o dizajniranju po meri
jeste da su male stvari zaista bitne.
Evo jednog zaista dobrog primera kako
neki veoma mali elementi u dizajnu mogu doneti veliki uticaj.
Tim koji upravlja
Fejsbukovim dugmetom “Sviđa mi se”
je odlučio da ono treba da bude redizajnirano.
Dugme je izgubilo korak
sa evolucijom našeg brenda
i bilo je neophodno da ga izmenimo.
Možda mislite: “Pa, to je malo dugme
i to verovatno nije komplikovano, to je lak zadatak za dizajnera”,
ali to nije bilo tako.
Ispostavilo se da postoje razna ograničenja
za dizajniranje ovog dugmeta.
Morali smo da radimo sa tačno određenom visinom i širinom.
Morali smo da budemo sigurni da će raditi
na mnoštvu različitih jezika
i morali smo da budemo posebno pažljvi kod finih prelaza i ivica
zato što je prelaz morao da bude graciozan
čak i na starim veb-pregledačima.
Istina je, dizajniranje ovog veoma malog dugmeta
je bio veoma dosadan zadatak.
Ovo je nova verzija ovog dugmeta
i dizajner koji je vodio ovaj projekat je procenio
da je proveo više od 280 sati
tokom nekoliko meseci, redizajnirajući ovo dugme.
Zašto bismo proveli toliko vremena
na nešto što je tako malo?
Zato što, kada dizajnirate po meri,
ne postoje takve stvari kao što su mali detalji.
Ovo nevino, malo dugme
je u proseku viđeno 22 milijarde puta dnevno
na preko 7,5 miliona različitih veb-sajtova.
Jedan je od najviđenijh dizajnerskih elemenata koji su ikada postojali.
To stvara veliki pritisak za ovo malo dugme
i dizajnera koji stoji iza njega,
ali sa ovakvim proizvodima,
čak i male stvari moraju da budu dobro odrađene.
Sledeća stvar koju morate razumeti
jeste kako dizajnirati sa podacima.
Kada radite sa ovakvim proizvodima,
imate neverovatnu količinu informacija
o tome kako ljudi koriste vaš proizvod
i koje možete koristiti da utičete
na vaše dizajnerske odluke,
ali to nije jednostavno poput praćenja brojki.
Evo jednog primera
da razumete na šta mislim.
Već dugo vremena, Fejsbuk ima alatku
koja dozvoljava ljudima da prijave fotografije
koje možda krše standarde naše zajednice,
stvari poput spama i zloupotrebe.
Bilo je mnogo prijavljenih fotografija,
ali, kao što se ispostavilo,
samo je jedan mali procenat njih
kršio standarde te zajednice.
Većina njih su bile tipične fotografije sa žurki.
Da bih vam dala specifičan, hipotetički primer,
reći ću da je moja prijateljica Lora
hipotetički postavila moju fotografiju
sa jedne pijane noći karaoka.
Ovo je potpuno hipotetički, uveravam vas.
(Smeh)
Sasvim slučajno, znate kako
neke ljude brine
da bi njihov šef ili zaposleni
mogao da otkrije posramljujuće slike
na Fejsbuku?
Znate li koliko je to teško izbeći
kada u stvari radite za Fejsbuk?
Inače, postoji mnoštvo ovih fotografija
koje greškom bivaju prijavljene kao spam ili zloupotreba
i jedan od inženjera ovog tima je imao predosećaj.
On je pomislio da se tu događa nešto drugo
i bio je u pravu,
zato što, kada je pregledao mnoštvo ovih slučajeva,
video je da je većina njih
potekla od ljudi koji traže
da se uklone fotografije njih samih.
Ovo je bio scenario
koji taj tim nije nikada ranije razmatrao.
Zato su dodali novu opciju koja omogućava
ljudima da pošalju poruku svojim prijateljima
i pitaju ih da obrišu fotografiju.
Međutim, to nije radilo.
Samo je 20% ljudi poslalo
poruku njihovim prijateljima.
Zbog toga se tim ponovo bacio na posao.
Konsultovali su eksperte za razrešavanje konflikata.
Čak su proučavali i univerzalne principe
pristojnog jezika,
što nisam ni znala da postoji
dok nije došlo do ovog istraživanja.
Otkrili su nešto veoma interesantno.
Morali su da idu dalje od prostog pomaganja ljudima
da pitaju pijatelje da uklone fotografije.
Morali su da pomognu ljudima da objasne svojim prijateljima
kakva osećanja ta fotografija budi u njima.
Evo kako to iskustvo radi danas.
Dakle, pronađem ovu hipotetičku fotografiju sebe,
ali to nije spam, to nije zloupotreba,
ali je ja zaista ne želim na ovom sajtu.
Onda je ja prijavim i kažem:
“Ja sam na ovoj fotografiji i ne dopada mi se”,
i onda idemo dublje.
“Zbog čega ti se ne sviđa ova tvoja fotografija”?
I ja odaberem “Posramljujuća je”.
Onda sam ohrabrena da pošaljem poruku svom prijatelju
ali evo te kritične razlike.
Dat mi je specifični predloženi jezik
koji mi pomaže da kažem Lori
kako ta fotografija čini da se osećam.
Tim je otkrio da je ova relativno mala promena
imala veliki uticaj.
Ranije, samo 20% ljudi
je slalo ovu poruku,
a sada već 60%,
a ankete su pokazale da su se ljudi
sa obe strane razgovora
osećali bolje zbog ovoga.
Ta ista anketa je pokazala
da 90% vaših prijatelja
žele da znaju da li su učinili nešto što vas je uznemirilo.
Ja zaista ne znam ko su preostalih 10%
ali je ovo izgleda situacija gde je korisna
opcija za uklanjanje prijatelja.
Kao što vidite,
ove odluke su jako iznijansirane.
Naravno da koristimo mnoštvo podataka
ne bi li vodili naše odluke,
ali mi se takođe dosta oslanjamo na ponavljanja,
istraživanje, testiranja, intuiciju i ljudsku empatiju.
U isto vreme ovo je i umetnost i nauka.
Ponekad se za dizajnere koji rade na ovim proizvodima
kaže da su “vođeni podacima”,
što je izraz koji nas potpuno izluđuje.
Istina je, bilo bi neodgovorno od nas
da ne testiramo strogo naše dizajne
kada toliko ljudi računa na nas
da oni budu ispravni
ali analiza podataka
nikada neće moći da zameni intuiciju u dizajnu.
Podaci mogu da vam pomognu da od dobrog dizajna napravite odličan,
ali nikada neće od lošeg dizajna napraviti dobar.
Sledeća stvar koju morate razumeti kao princip,
jeste da, kada uvodite promenu,
morate to da učinite neverovatno oprezno.
Ja volim da se šalim
da provedem skoro isto vreme
dizajnirajući uvod u promenu,
kao što provedem dizajnirajući samu promenu
i sigurna sam da se svi možemo pronaći u tome
kada se nešto što mnogo koristimo promeni
i mi jednostavno moramo da se prilagodimo.
Istina je, ljudi mogu postati
veoma efikasni u korišćenju lošeg dizajna, tako da
čak i kada je dugoročno gledano promena dobra za njih,
i dalje je veoma frustrirajuće kada se ona dogodi,
i ovo je posebno tačno kada se radi
o platformama sa sadržajima koje su stvorili korisnici,
zbog toga što ljudi zaista mogu da tvrde da polažu pravo svojine.
Na kraju krajeva, to i jeste njihov sadržaj.
Pre nekoliko godina, kada sam radila za Jutjubu,
tražili smo načine da ohrabrimo
više ljudi da ocenjuju video snimke
i ovo je bilo interesantno zbog toga što, kada smo pogledali podatke,
otkrili smo da je gotovo svako koristio
samo najvišu ocenu od pet zvedica,
izvestan broj ljudi je koristio
najnižu ocenu od jedne zvezdice,
a skoro niko
nije koristio dve, tri ili četiri zvezdice.
Zbog toga smo odlučili da to pojednostavimo
i pretvorimo u binarni model ocenjivanja, sa palcem okrenutim nadole ili na gore.
Biće mnogo lakše za ljude da ovo koriste.
Međutim, ljudi su bili veoma privrženi
ocenjivanju sa pet zvezdica.
Stvaraoci video snimaka su zaista voleli svoje ocene.
Milioni i milioni ljudi
su bili naviknuti na stari dizajn.
Stoga, ne bi li pomogli ljudima
da se pripreme za promenu
i prilagode novom dizajnu brže,
objavili smo grafikon sa podacima
koji sa zajednicom dele
obrazloženje za ono što ćemo uraditi
i čak smo uključili u taj proces i širu javnost
što je za posledicu imalo
moj omiljeni naslov u Tekkranču do sada:
“Jutjub dolazi do zaključka od pet zvezdica:
Njihovo ocenjivanje je beskorisno”.
Nemoguće je potpuno izbeći
antipatičnost prema promeni kada pravite promene
u proizvodima koje koristi toliko ljudi.
Iako smo pokušali da radimo prave stvari
i dalje smo dobili već uobičajenu količinu
video protesta i ljutih imejlova
i čak i jedan paket koji je obezbeđenje moralo da skenira,
ali moramo da zapamtimo
da ljudi zaista brinu o ovim stvarima,
a to je zato što njima ovi proizvodi
zaista puno znače.
Znamo da moramo da budemo pažljivi
kada pažnju poklanjamo detaljima,
moramo da budemo svesni načina na koji koristimo podatke
u procesu dizajniranja
i promene moramo da uvodimo
veoma, veoma pažljivo.
Ovo su sve veoma korisne stvari.
One su najbolji načini za dizajniranje po meri.
Međutim, one ne znače ništa
ako ne razumete nešto
što je mnogo osnovnije.
Morate da razumete za koga dizajnirate.
Kada postavite sebi cilj da dizajnirate
za celu ljudsku vrstu
i kada se iskreno posvetite tom cilju,
u jednom trenutku prosto natrčite na zidove
tog mehurića u kome živite.
U San Francisku, pomalo se iziritiramo kada naiđemo
na deo grada u kome nema mreže
jer ne možemo da koristimo telefone
za navigaciju do novog hipsterskog kafića.
Ali šta ako bi morali da vozite četiri sata
da napunite svoj mobilni telefon
zato što nemate pouzdan izvor energije?
Šta bi bilo kada ne biste imali pristup javnim bibliotekama?
Šta ako vaša zemlja nema slobodnu štampu?
Šta bi u tom slučaju ovi proizvodi značili vama?
Ovako Gugl, Jutjub i Fejsbuk
izgledaju većem delu sveta
i tako će izgledati
većini od sledećih 5 milijardi ljudi
koji će početi da koriste internet.
Dizajniranje za stare mobilne telefone
nije veličanstveni dizajnerski posao,
ali ako želite da dizajnirate za ceo svet,
morate da dizajnirate prema tome gde se ljudi nalaze,
a ne gde se vi nalazite.
Pa kako stalno obraćati pažnju na ovu veliku, veliku stvar?
Pokušavamo povremeno da putujemo izvan našeg mehurića
ne bi li čuli, videli i bolje razumeli ljude za koje dizajniramo.
Koristimo naše proizvode na jezicima koji nisu engleski
da bi bili sigurni da rade jednako dobro.
S vremena na vreme pokušavamo da koristimo jedan od ovih telefona
da bi ostali svesni njihove realnosti.
Pa šta znači dizajnirati na svetskom nivou?
To znači težak i ponekad razdražujući posao
pokušavanja da unapredimo i evoluiramo proizvode.
Pronalaženje odvažnosti i poniznosti da se učini dobro za njih
može biti prilično iscrpljujuće,
a kada se radi o poniznosti,
ona može ponekad biti veoma loša za ego samog dizajna.
Zbog toga što se ovi proizvodi stalno menjaju,
sve što sam dizajnirala u mojoj karijeri
više nije u upotrebi,
a sve što ću dizajnirati će vremenom izbledeti.
Ali evo šta ostaje:
oduševljenje koje se nikada ne završava
što sam deo nečega što je tako veliko
da ga jako teško možeš razumeti
i obećanje da ćeš možda promeniti svet.
Hvala.
(Aplauz)