על מה אתם חושבים כשאני אומרת את המילה "עיצוב"?
מן הסתם אתם חושבים על דברים כמו אלה,
עצמים מוגמרים שאתם יכולים להחזיק בידיים,
או אולי סמלילים, ופוסטרים, ומפות
שמסבירים דברים ויזואלית,
סמלים קלאסיים עם עיצוב קבוע.
אבל אני לא פה כדי לדבר על הסוג הזה של עיצוב.
אני רוצה לדבר על הסוג
שאתם מן הסתם משתמשים בו כל יום
ומן הסתם לא מקדישים לו מחשבה,
עיצוב שמשתנה כל הזמן,
וחי בתוך הכיס שלך.
אני מדברת על העיצוב
של חוויות דיגיטליות
ובמיוחד על עיצוב של מערכות
שהן כל כך גדולות
שקשה להבין את קנה המידה שלהן.
בהתחשב בעובדה שגוגל מעבדת
מעל מיליארד בקשות חיפוש כל יום,
שכל דקה, למעלה מ100 שעות
של סרטים עולים לYouTube.
זה יותר ביום אחד
מכל מה ששלוש הרשתות האמריקניות הגדולות שידרו
בחמשת השנים האחרונות- ביחד.
ופייסבוק, מפרסמת את התמונות,
ההודעות והסיפורים
של למעלה מ 1.23 מיליארד אנשים.
זה כמעט חצי מכמות המשתמשים באינטרנט,
ושישית מהאנושות.
אלה חלק מהמוצרים
שאני עזרתי לעצב במהלך הקריירה שלי,
וקנה המידה שלהם כל כך גדול-
שהם ייצרו אתגרי עיצוב
חסרי תקדים.
אבל, מה שבאמת קשה
בעיצוב בכזה קנה מידה הוא זה:
זה קשה בין השאר משום
שזה דורש שילוב של שני דברים,
תעוזה, וענווה -
התעוזה להאמין שמה שאתה מייצר
זה משהו שכל העולם רוצה וצריך,
וענווה, להבין שבתור מעצב,
זה לא קשור אליך או תיק עבודות שלך,
זה נוגע לאנשים שאתה מעצב עבורם,
ואיך העבודה שלך יכולה לעזור להם
לחיות חיים טובים יותר.
עכשיו, למרבה הצער, לא קיים בית ספר
שמציע את הקורס 'עיצוב בשביל האנושות 101'.
אני, ושאר המעצבים
שעובדים על הסוג הזה של מוצרים
חייבים להמציא תוך כדי ההתקדמות,
ואנחנו מלמדים את עצמנו
את השיטות הטובות ביותר
של עיצוב בקנה מידה כזה,
והיום אני רוצה לשתף כמה מהדברים
שלמדנו במהלך השנים.
עכשיו, הדבר הראשון שאתם צריכים לדעת
על 'עיצוב בגדול'
זה שהדברים הקטנים ממש חשובים.
הנה דוגמה ממש טובה לאיך
עיצוב של דבר מאוד קטן יכול להשפיע מאוד.
בקבוצה של פייסבוק, שמנהלת
הכפתור של הLike (אהבתי) של פייסבוק
החליטו שהוא צריך לקבל עיצוב מחדש
הכפתור כבר לא כל כך מסונכרן
עם האבולוציה של המותג שלנו,
והוא צריך לקבל עיצוב מחדש.
עכשיו אתם עשוים לחשוב, טוב, זה כפתור קטנטן,
זה כנראה די פשוט,
משימה קלה לעיצוב, אבל זה לא היה כך.
מסתבר שיש כל מני אילוצים
בשביל העיצוב של הכפתור הזה-
אתה היה צריך לעבוד עם פרמטרים ספציפים של גובה ורוחב.
חייבים לשים לב שזה יעבוד
בכמה שפות שונות,
ולהיות זהיר לגבי שימוש בגרדיאנטים או גבולות מגונדרים
בגלל שזה צריך להתאים בצורה אלגנטית לדפדפנים ישנים
האמת היא, שלעצב את הכפתור הפצפון הזה היה חתיכת קוץ בתחת.
עכשיו, זו הגרסה החדשה של הכפתור,
והמעצב שהוביל את הפרויקט הזה
העריך שהוא בילה 280 שעות
בעיצוב החדש של הכפתור הזה במהלך חודשים.
עכשיו, למה שנבזבז כל כך הרבה זמן בשביל משהו כל כך קטן?
זה בגלל שכשאתה 'מעצב בגדול'-
אין דבר כזה 'פרט קטן'.
הכפתור התמים הזה
נראה בממוצע 22 מיליארד פעמים ביום
על פני 7.5 מיליון אתרי אינטרנט.
זה אחד מהאלמנטים המעוצבים הנצפים ביותר שיוצרו איי פעם,
וזה הרבה לחץ בשביל כפתור קטן,
ובשביל המעצב שעומד מאחוריו.
אבל בסוג כזה של מוצרים
אתה צריך לדאוג שאפילו הפרטים הקטנים יהיו טובים.
עכשיו, הדבר הבא שאתם צריכים להבין:
זה איך לעצב נתונים.
כשאתה עובד על מוצרים כאלה
יש לך כמות עצומה של מידע
על איך אנשים משתמשים במוצר שלך,
ואתה יכול להשתמש בו כדי להשפיע על ההחלטות העיצובייות שלך,
אבל זה לא פשוט כמו לצפות במספרים.
תנו לי לתת לכם דוגמה, כדי שתבינו את כוונתי
לפייסבוק יש כלי כבר הרבה זמן
שמאפשר לאנשים לדווח על תמונות
שעלולות לא לעמוד בסטנדרטים הקהילתיים שלנו,
דברים כמו ספאם והתעללות,
וכמות ענקית של תמונת דווחו,
אבל הסתבר לאחר זמן
שרק חלק קטן מהן באמת לא עומדים באותם סטנדרטים,
רובם היו סתם תמונות מסיבות סטנדרטיות.
עכשיו, בשביל לתת לכם דוגמה היפותטית ספציפית,
נניח שהחברה שלי, לורה באופן היפותטי,
העלתה תמונה שלי
מלילה שיכור של קריוקי,
זה היפותטי לחלוטין, אני מבטיחה לכם.
(צחוק)
בכל מקרה, אגב,
אתם יודעים, יש אנשים שמודאגים שהבוס של שלהם, או מועסק
יגלו פתאום תמונות מביכות שלהם בפייסבוק?
אתם יודעים כמה קשה זה להימנע מזה
כשאתה למעשה עובד בפייסבוק?
אז בכל מקרה, הרבה מהתמונות האלה
בטעות מדווחים כספאם או התעללות,
ולאחד המתכנתים בקבוצה היתה תחושת בטן
שבאמת משהו אחר הולך פה,
והוא צדק.
בגלל שבזמן שהוא הסתכל על מגוון מקרים
הוא גילה שרוב הבקשות
הגיעו מאנשים שביקשו להוריד תמונה של עצמם,
עכשיו זהו תרחיש שהצוות
מעולם לא לקח בחשבון לפני כן.
אז הם הוסיפו אפשרות חדשה,
שמאפשרת לאנשים לשלוח הודעה לחבר שלהם
שימחק את התמונה שלהם.
אבל זה לא עבד,
רק 20% מהאנשים שלחו מסר כזה לחברים שלהם.
אז הקבוצה חזרה לנושא הזה,
הם התייעצו עם מומחים בפתרון סכסוכים,
הם אפילו למדו את העקרונות האוניברסלים
של שפת הנימוס,
דבר שבכלל לא ידעתי שקיים
עד שהמחקר התרחש.
והם מצאו משהו ממש מעניין,
הם היו צריכים ללכת מעבר לרק לעזור לאנשים
לבקש מחברים שלהם למחוק את התמונה,
הם היו צריכים לעזור לאנשים לבטא מול החבר שלהם
איך התמונה הזאת גורמת להם להרגיש.
ככה החוויה עובדת היום:
אז אני מוצאת את התמונה ההיפותטית הזאת של עצמי,
והיא לא ספאם, ולא מכילה התעללות,
אבל אני ממש רוצה שהיא לא תהיה באתר,
אז אני מדווחת עליה, ואומרת-
"אני בתוך התמונה הזאת, ואני לא אוהב אותה"
ואז אנחנו חופרים פנימה,
למה את לא אוהבת את התמונה הזאת שלך?
ואני בוחרת "היא מביכה",
ואז אני מעודדת לשלוח הודעה אל חברה שלי.
אבל הנה ההבדל המשמעותי,
אני מקבלת נוסח ספיציפי
שעוזר לי להעביר ללורה
איך התמונה הזאת גומרת לי להרגיש.
עכשיו הקבוצה גילתה שלשינוי הקטן יחסית הזה
היתה השפעה עצומה,
לפניו, רק 20% מהאנשים שלחו את הבקשה,
ועכשיו, 60% שלחו.
והסקרים הראו שאנשים
משני צידי השיחה
הרגישו יותר טוב מתוצאה מכך.
אותו סקר הראה
ש90% מהחברים שלכם
רוצים לדעת האם הם עשו משהו שהרגיז אתכם.
אני לא יודעת מה קורה עם ה10% האחרים,
אבל במקרה כזה האפשרות להסיר את החבר מהפייסבוק נהיית שימושית.
אז כמו שאתם יכולים לראות
ההחלטות האלה מלאות ניואנסים,
כמובן שאנחנו משתמשים בהמון נתונים
בשביל החלטות מושכלות יותר,
אבל אנחנו גם ממש סומכים
איטרציה, מחקר, בדיקות, אינטואיציה, אמפתיה אנושית.
זה גם אומנות וגם מדע.
עכשיו, לפעמים המעצבים שעובדים על מוצרים כאלה,
נקראים "מונעים על ידי נתונים",
שזה מונח שלחלוטין משגע אותנו,
למעשה, זה יהיה ממש חסר אחריות מצידנו
לא לבחון בקפדנות את העיצוב שלנו,
בזמן שכל כך הרבה אנשים סומכים עלינו
שנעשה את זה טוב.
אבל, ניתוח נתונים
לעולם לא יהווה תחליף לאינטואיצית עיצוב,
נתונים יכולים לעזור לך להפוך עיצוב טוב למצוין,
אבל לעולם לא יהפכו עיצוב גרוע לטוב.
הדבר הבא שאתם צריכים להבין כעיקרון
הוא שכשאתם מציגים שינוי
אתם צריכים לעשות את זה בזהירות רבה,
לפעמים אני צוחקת
שאני מבלה כמעט את אותה כמות זמן
בלעצב את ההצגה של השינוי,
כמו עיצוב השינוי עצמו.
ואני בטוחה שכולנו יכולים להזדהות עם זה,
כשמשהו שאנחנו רגילים אליו משתנה
ואז אנחנו צריכים להתאים את עצמינו אליו.
האמת היא, שאנשים יכולים להפוך
למאוד יעילים בשימוש בעיצוב רע.
כך שאפילו אם השינוי הוא לטובתם בטווח הארוך,
עדיין זה יכול להיות מתסכל למדי כשזה קורה.
וזה נכון במיוחד
בפלאטפורמות בהם המשתמשים מייצרים את התוכן,
כי בצדק, הם מרגישים תחושת בעלות,
בסופו של יום, זה התוכן שלהם.
עכשיו, לפני שנים, כשעבדתי ביוטיוב,
חיפשנו דרכים
לעודד עוד אנשים לדרג את הסרטונים,
וזה היה מעניין בגלל שכשהסתכלנו על הנתונים
גילינו שכמעט כולם משתמשים באופן בלעדי
בדירוג הגבוה ביותר של חמישה כוכבים,
וקומץ אנשים היו משתמשים
בדירוג הנמוך של כוכב אחד,
וכמעט אף אחד לא
השתמש בשניים, שלושה, או ארבעה כוכבים.
אז החלטנו לפשט את זה
לסוג של הצבעה 'טוב או רע',
זה יהיה הרבה יותר קל לאנשים להתעסק עם זה,
אבל, עדיין אנשים מאוד נקשרו
לשיטת דירוג של חמשת הכוכבים,
יוצרי הוידאו מאוד אהבו את הדירוגים שלהם,
מילונים על גבי מיליונים של אנשים
התחברו לעיצוב הישן.
אז בשביל לעזור לאותם אנשים
להכין את עצמם לשינוי,
ולהסתגל לעיצוב החדש במהירות,
אנחנו ממש פרסמנו את הנתונים שלנו,
שיתפנו עם הקהילה
את ההגיון למה שאנחנו הולכים לעשות.
וזה אפילו שיתף את התעשייה הגדולה
בשיחה שהביאה לכותרת האהובה עלי של TechCrunch מכל הזמנים היא
"YouTube מגיעה להבנה של חמישה כוכבים,
הרייטינג שלהם הוא חסר תועלת"
עכשיו, זה בלתי אפשרי להמנע לגמרי
מסלידה לשינוי כאשר אתה משנה
מוצר שכל כך הרבה אנשים משתמשים בו,
למרות שאנחנו מנסים לעשות את כל הדברים הנכונים,
אנחנו עדיין מקבלים מבול מלקוחות
של מחאות וידאו, ואיימלים כועסים,
ואפילו חבילה אחת שהיתה צריכה להסרק על ידי צוות הביטחון.
אבל אנחנו צריכים לזכור,
לאנשים אכפת מאוד מהדברים האלה
וזה בגלל שהמוצרים האלה, שהעבודה הזאת
באמת באמת חשובים להם.
עכשיו, אנחנו יודעים שאנחנו חייבים לשים לב לפרטים הקטנים,
אנחנו חייבים להיות מודעים לדרך בה אנחנו משתמשים במידע,
בתהליך העיצוב שלנו,
ואנחנו חייבים להציג את השינוי
ממש ממש בזהירות.
והדברים האלה הם באמת שימושיים
הם שיטות עבודה מומלצות וטובות ל'עיצוב בגדול',
אבל הם לא שווים כלום
אם אתם לא מבינים משהו
הרבה יותר בסיסי,
אתה צריך להבין בשביל מי אתה מעצב.
עכשיו, כשאתה מציב את מטרת עיצוב
בשביל כל המין האנושי,
ואתה מתחיל לעסוק במטרה ברצינות,
בשלב מסוים אתה נתקל בקירות של הבועה בה אתה חי.
עכשיו, בסן פרנסיסקו, אנחנו מתרגזים קצת
כשאנחנו פוגעים באזור בעייתי,
כי אנחנו לא יכולים להשתמש בפלאפון שלנו כדי לנווט
אל חנות הקפה ההיפסטרית החדשה.
אבל מה אם היית צריך לנהוג ארבע שעות
להטעין את הטלפון שלך
בגלל שאין לך מקור אמין של חשמל?
מה אם לא הייתה לכם גישה לספריות ציבוריות?
מה אם במדינה שלכם אין עיתונות חופשית?
כמה המוצרים האלה היו פתאום משמעותיים עבורך?
ככה גוגל, YouTube ופייסבוק
נראים למרבית העולם
וככה הם גם ייראו
למרבית חמשת מליארד האנשים הבאים
שיתחברו לאינטרנט.
עיצוב עבור טלפונים סלולריים פשוטים
זו לא עבודת עיצוב זוהרת,
אבל אם אתה רוצה לעצב עבור העולם כולו,
אתם צריכים לעצב לפי המקומות בהם אנשים חיים,
ולא לפי המקום בו אתם חיים.
אז איך אנחנו שומרים את התמונה הענקית הזאת במוח?
אנחנו מנסים לנסוע אל מחוץ הבועה שלנו כדי לראות, לשמוע,
ולהבין את האנשים שאנחנו מעצבים בשבילם.
אנו משתמשים במוצרים שלנו בשפות שאינן אנגלית
כדי לוודא שהם עובדים לא פחות טוב.
ואנחנו מנסים להשתמש באחד מהטלפונים האלה מעת לעת,
כדי לשמור על קשר עם המציאות שלהם.
אז, מה זה אומר לעצב בקנה מידה עולמי?
זה אומר עבודה קשה ולפעמים מתישה
כדי לנסות לשפר ולפתח מוצרים,
מציאת התעוזה והענווה לעשות את הדבר נכון על ידם
יכול להיות די מתיש,
וחלק הענווה,
זה קצת קשה עם האגו של העיצוב.
משום שמוצרים אלה תמיד משתנים,
כל מה שאני כבר עיצבתי בקריירה שלי
הוא פחות או יותר נעלם,
וכל מה שאני אעצב בעתיד, יעלם גם הוא.
אבל הנה מה שנשאר:
הריגוש שלא נגמר
של להיות חלק ממשהו שהוא כל כך גדול,
שאתה בקושי יכול לתפוס את המציאות בראשך.
וההבטחה, שזה רק יכול לשנות את העולם.
תודה רבה.
(מחיאות כפיים)