Kada sam stigla u Kijev,
1. februara ove godine,
Trg Nezavisnosti je bio pod opsadom,
okružen policijom koja je bila lojalna vladi.
Protestanti koji su okupirali Majdan,
kako se trg naziva,
bili su spremni za bitku,
opskrbili su se ručno pravljenim oružjem
i na veliko su pravili improvizovan oklop za telo.
Evromajdanski protesti su mirno počeli krajem 2013. godine,
nakon što je ukrajinski predsednik, Viktor Janukovič,
odbio dalekosežni dogovor sa Evropskom unijom
u korist jače povezanosti s Rusijom.
Zauzvrat, desetine hiljada nezadovoljnih građana
slilo se u centar Kijeva da bi demonstrirali protiv ovog saveza.
Kako su prolazili meseci,
sukobi između policije i civila su se pojačali.
Napravila sam
improvizovani studio za portrete kod barikada u ulici Hruševski.
Tu sam fotografisala borce ispred crne zavese,
zavese koja je zaklanjala veoma zavodljivu i živu pozadinu
sačinjenu od vatre, leda i dima.
Kako bih ovde ispričala pojedinačne ljudske priče,
mislila sam da sam morala da uklonim dramatične efekte
koji su postali toliko poznati i stalni u mejnstrim medijima.
Bila sam svedok ne samo vesti, već i istorije.
Kada sam ovo shvatila,
oslobodila sam se konvencija novinskih fotoreportera
koje nameću novine i časopisi.
Oleg, Vasilij i Maksim su bili obični ljudi,
sa običnim životima, iz običnih gradova.
Ali detaljni kostimi u kojima su se našli
su bili sasvim neobični.
Kažem "kostimi"
jer to nije bila odeća koju je bilo ko propisao
ili koordinirao.
To su bile improvizovane uniforme
od rashodovane vojne opreme,
nepravilne vojne uniforme i trofeji uzeti od policije.
Zainteresovala sam se za način na koji su odabrali da se predstavljaju,
za ovaj spoljašnji izražaj muževnosti,
ideal ratnika.
Radila sam polako, uz pomoć analognog fotoaparata
uz ručno podešavanje fokusa i ručni svetlomer.
Proces je staromodan.
Daje mi vremena da pričam sa svakom osobom
i da ih u tišini gledam dok oni gledaju u mene.
Rastuće tenzije dostigle su vrhunac na najgori dan nasilja,
20. februara,
koji je postao poznat kao Krvavi četvrtak.
Snajperisti lojalni vladi
počeli su da pucaju na civile i protestante na ulici Instituskaja.
Mnogo ljudi je ubijeno za veoma malo vremena.
Recepcija hotela Ukrajina postala je improvizovana mrtvačnica.
Na ulicama su ležala poređana tela.
Krv je bila svuda po pločnicima.
Sledećeg dana, predsednik Janukovič pobegao je iz Ukrajine.
Na kraju, tri meseca protesta
za posledicu su imala više od 120 potvrđenih smrti
i mnogo više nestalih.
Istorija se odvila brzo,
ali na Majdanu se nije slavilo.
Kako su prolazili dani na centralnom trgu Kijeva,
bujici naoružanih vojnika
pridružile su se destine hiljada običnih ljudi,
koji su se širili ulicama u činu zajedničkog žaljenja.
Bilo je puno žena, često sa cvećem
koje su donele da obeleže poštovanje za mrtve.
Dolazile su dan za danom
i pokrile su trg milionima cvetova.
Tuga je obavila Majdan.
Bilo je tiho i mogli ste čuti ptice kako pevaju.
To nisam čula pre toga.
Zaustavljala sam žene dok su se približavale barikadama
da odaju počast
i tražila sam da ih slikam.
Većina njih je plakala kada sam ih slikala.
Prvog dana, moja asistentkinja Emine i ja smo plakale
sa skoro svakom ženom koja je posetila naš studio.
Do tog trenutka se osećalo
neverovatno odsustvo žena.
Boje njihovih pastelnih kaputa,
njihove šljašteće torbe
i hrpe crvenih karanfila,
belih lala i žutih ruža koje su nosile
nasuprot pocrnelog trga
i pocrnelih ljudi koji su se samo utaborili.
Jasno mi je da ove dve serije fotografija
nemaju puno smisla jedna bez druge.
One se tiču muškaraca i žena i toga kakvi smo -
ne kako izgledamo, već kakvi smo.
Govore o različitim ulogama polova u konfliktu,
ne samo na Majdanu, i ne samo u Ukrajini.
Muškarci se bore u ratovima, a žene ratove oplakuju.
Ako bi muškarci prikazali ideal ratnika,
onda bi žene prikazale posledice takvog nasilja.
Kada sam stvorila ove slike,
verovala sam da dokumentujem kraj nasilnih dešavanja u Ukrajini.
Ali sada shvatam da je to zapis početka.
Broj žrtava je danas oko 3 000,
dok je raseljeno stotine hiljada ljudi.
Bila sam ponovo u Ukrajini pre šest nedelja.
Na Majdanu, barikade su rasklopljene,
a kaldrma koju su koristili kao oružje tokom protesta je zamenjena,
tako da saobraćaj slobodno teče kroz centar trga.
Borci, žene i cveće su nestali.
Veliki pano sa guskama koje lete nad poljem pšenice
prekriva spaljenu ljušturu zgrade radničkog sindikata
i na njemu piše:
"Slava Ukrajini.
Slava herojima."
Hvala vam.
(Aplauz)