מה הייתם עושים אם חשבתם שהמדינה שלכם בדרך לרודנות?
אם ראיתם אדם אחד צובר יותר מדי כוח, הייתם מנסים לעצור אותו?
אפילו אם האדם היה אחד החברים הכי קרובים ובן ברית?
אלה היו השאלות שרדפו את הסנאטור הרומאי מרכוס ג'וניוס ברוטוס ב 44 לפני הספירה,
השנה בה התנקשו ביוליוס קיסר.
התנגדות לכוח פוליטי ללא ביקורת לא היה רק עניין פוליטי לברוטוס:
זה היה אישי.
הוא טען שהוא צאצא של לוסיוס ג'וניוס ברוטוס,
שעזר להוריד מכיסאו את המלך הרודני שהיה ידוע כטרקוווין הגאה.
במקום לתפוש את השלטון במקומו,
ברוטוס האב הוביל את האנשים בשבועה מלהיבה
לעולם לא לאפשר למלך לשלוט שוב.
רומא הפכה לרפובליקה
שמבוססת על העקרון שאף אדם לא יחזיק יותר מדי כוח.
עכשיו, ארבע וחצי מאות מאוחר יותר, העקרון הזה היה בסכנה.
העליה של יוליוס קיסר לעמדה כוחנית של יועץ
היתה דרמטית.
שנים של נצחונות צבאיים הפכו אותו לאדם העשיר ברומא.
ואחרי שהביס את האויב שלו פומפי הגדול במלחמת אזרחים מרה,
הכוח שלו היה בשיאו.
הנצחונות שלו והיוזמות, כמו לחלק אדמות לעניים,
הפכו אותו לפופולרי בציבור,
והרבה סנטורים ביקשו את חסותו בהרעפת כבוד עליו.
פסלים נבנו, מקדשים הוקדשו,
וחודש שלם קיבל שם חדש, שעד היום נקרא יולי.
וחשוב יותר, התואר של דיקטטור,
שיועד לתת לו כוחות חרום בזמן מלחמה,
הורעף על קיסר מספר פעמים ברציפות.
וב 44 לפני הספירה, הוא נעשה דיקטטור פרפטואו,
דיקטטור לזמן בלתי מוגבל.
כל זה היה יותר מדי לסנטורים
שפחדו מחזרת המונרכיה שאבותיהם נלחמו לבטל,
כמו גם אלה שהכוח והאמביציות שלהם
עוכבו על ידי שלטון קיסר.
קבוצה של קושרים שקראה לעצמה המשחררים
התחילה לדון בסודיות בתוכניות להתנקשות.
מי שהוביל אותם היה הסנטור גאיוס קסיוס לונגינוס
וחברו וגיסו, ברוטוס.
הצטרפות למזימה לא היתה בחירה קלה לברוטוס.
למרות שברוטוס צידד בפומפי במלחמת האזרחים העגומה,
קיסר התערב אישית כדי להציל את חייו,
ולא רק חנן אותו אלא אף קיבל אותו כיועץ קרוב
והעלה אותו למשרות רמות.
ברוטוס חשש לזמום נגד האדם שהתייחס אליו כמו בן,
אבל לבסוף,
העקשנות של קסיוס והפחד של ברוטוס עצמו מהאמביציות של קיסר גברו.
הרגע לו חיכו הגיע ב 15 במרץ.
בפגישת סנאט
שנערכה מעט לפני שקיסר עמד לצאת למערכה הצבאית הבאה שלו,
כ 60 שותפים למזימה הקיפו אותו,
חשפו פגיונות מהטוגות שלהם ודקרו אותו מכל הכיוונים.
כמו שהסיפור הולך,
קיסר נאבק בעוצמה עד שראה את ברוטוס.
למרות המשפט המפורסם "אה טו, ברוטוס?" שנכתב על ידי שייקספיר,
אנחנו לא יודעים את מילותיו האחרונות של קיסר.
כמה מקורות עתיקים טוענים שהוא לא אמר כלום.
בעוד אחרים תיעדו את המשפט, "ואתה, ילד?",
מה שהעלה השערות שברוטוס אולי היה למעשה בנו הלא לגיטימי של קיסר.
אבל כולם מסכימים שכשקיסר ראה את ברוטוס בין התוקפים,
הוא כיסה את פניו והפסיק להלחם,
נפל לקרקע אחרי שנדקר 23 פעמים.
למרבה הצער לברוטוס,
הוא והקושרים האחרים לא העריכו נכון את הפופולריות של קיסר
בציבור הרומאי,
רבים מהם ראו אותו כמנהיג אפקטיבי,
והסנאט כאריסטוקרטיה משוחתת.
תוך דקות מההתנקשות בקיסר, רומא היתה במצב של פניקה.
רוב הסנטורים האחרים ברחו,
בעוד המתנקשים ביצרו את עצמם על גבעת הקפיטול.
מארק אנטוני, חברו ויועצו של קיסר,
מיהר לתפוש את עמדת הכוח,
ונשא נאום מלא תשוקה בלוויה של קיסר כמה ימים מאוחר יותר
שהכניס את הקהל לטרוף של צער וזעם.
כתוצאה, המשחררים אולצו לעזוב את רומא.
ואקום הכוח שנוצר הוביל לסדרה של מלחמות אזרחים,
במהלכן ברוטוס, כשעמד מול תבוסה וודאית, התאבד.
למרבה האירוניה, התוצאה הסופית
היתה ההפך ממה שהקושרים קיוו להשיג:
סוף הרפובליקה
וריכוז הכוח תחת הקיסר.
דעות בנוגע להתנקשות בקיסר התחלקו מההתחלה
ונשארו כך.
ובאשר לברוטוס בעצמו,
מעט דמויות הסטוריות נתנו השראה לכזו מורשת מפולגת.
באינפרנו של דנטה, הוא היה ממוקם במרכז הגהנום
ונלעס לתמיד על ידי השטן עצמו על פשע בגידתו.
אבל "מסעי גוליבר" של סוויפט
מתארים אותו כאחד האנשים הכי מוסריים וטובי לב שחיו אי פעם.
הפירוש של ברוטוס כלוחם חסר אנוכיות נגד הדיקטטורה
או כבוגד אופורטוניסט
נעה עם הגאות של ההסטוריה והפוליטיקה.
אבל אפילו היום, יותר מ 2000 שנה מאוחר יותר,
שאלות בנוגע למחירים של החרות,
הקונפליקט בין נאמנויות אישיות ואידיאלים אוניברסליים,
ותוצאות לא מכוונות נשארות יותר רלוונטיות מתמיד.