ONKRAJ MITA IN TRADICIJE
Zavedanje brez izbire
EB: Kaj pomeni, zavedati se,
biti popolnoma, globoko živ iz trenutka v trenutek?
Večina nas je sposobna ločiti med tem, kar nam je in, kar nam ni všeč.
Razmejitev je ostra.
Toda, ali je možno samo zavedati se?
Opustiti, kar nam je všeč in, kar nam ni
in videti stvari preprosto - takšne, kot so?
Čas, ko je zavedanje daleč onkraj
samega fokusa osredotočenosti,
imenuje Krišnamurti zavedanje brez izbire.
Kot sam pravi, ko vam je nekaj zelo jasno,
izbira ni potrebna.
K tej temi se je skozi leta vedno znova vračal.
Krišnamurti - o zavedanju brez izbire.
K: Kako gledate na ta čudovit razgled,
na lepoto tega kraja?
Kaj vam pomeni?
Ali ga opazujete, se ga zavedate brez vsake izbire,
brez kakršnekoli želje,
samo opazujete nenavadno lepoto pokrajine?
Ali takrat, ko se zavedamo, vedno obstaja izbira?
"Ta kraj mi je bolj všeč kot oni.
Ta dolina je lepša kot druge."
Spomin in izbira vedno delujeta.
In, ali se je možno zavedati - ne da bi karkoli izbirali -
samo se zavedati posebnega doživetja modrega neba
- modrega neba skozi liste -
in se skupaj z vsem tem - samo gibati?
Ali razumete, o čem govorim?
Tako da ni delitve med zunanjim in notranjim,
je kot plima, ki odhaja in prihaja.
To pomeni zavedanje sveta izven nas
in zavedanje sveta globoko znotraj nas,
tako zavednega, kakor tudi nezavednega.
Ko je nekdo resnično globoko zavesten, ko se zaveda,
ne ostane in ni skrito nobeno nezavedno gibanje.
Ne vem, če ste to že izkusili,
če ste to že kdaj storili;
ne samo poslušali veliko besed.
Torej, zavedanje je to gibanje zunanjega in notranjega
in sami odkrijte ali ločenost
med zunanjim in notranjim obstaja, ali ne.
Kaj je osredotočenost?
Biti osredotočen na stran knjige, sliko;
osredotočiti vso svojo energijo na določeno točko.
Pri osredotočenosti
vedno obstaja tisti, ki poskuša biti zbran.
In pri takšni zbranosti sta prisotna napor in nadzor.
Je nadzornik in to, kar je v osredotočenosti nadzorovano.
Nadzornik in nadzorovano sta ločena,
in tako je prisoten napor, občutek ločenosti.
Kjer je ločenost, mora biti tudi spor
med tistim, ki nadzoruje in nadzorovanim.
Na splošno temu pravimo osredotočenost.
Torej, ali je pri pozornosti prisotna ta ločenost?
Ali me pozorno poslušate? Zdaj!
Poslušate govorca, kar vam govori o pozornosti.
Ali me dejansko poslušate?
In, ko resnično poslušate - ne obstaja središče kot ''jaz'',
ki posluša. Ali sledite temu?
Da bi lepota zaživela,
se mora um, ne da bi izbiral, zavedati svoje lastne nepomembnosti.
Obstajati mora zavedanje, v katerem
se je primerjanje popolnoma končalo.
K: Strah na splošno doživljamo kot nekaj, kar je zunaj nas.
In tako se pojavi vprašanje opazovalca in opazovanega.
Ali je možno strah gledati brez opazovalca
tako, da ste z njim ves čas popolnoma v stiku?
Zavedati se strahu brez izbire, kar pomeni,
da izbira vključuje opazovalca,
ki izbira, ali mu je nekaj všeč ali ne.
Zato, ko je opazovalec odsoten,
obstaja zavedanje strahu brez izbire.
HS: V redu. K: V redu.
Zato beseda ovira, da bi
bili s strahom v popolnem stiku.
HS: Da, besede so lahko zaslon, ki nas zastira.
K: Da, to govorimo.
HS: V redu. K :Torej se beseda ne sme vmešati.
HS: Res je. V redu. Dvigniti se moramo onkraj tega.
K: Onkraj besede.
Toda, ali je možno biti onkraj besede?
Teoretično rečemo da, vendar smo sužnji besed.
HS: Veliko preveč, res je.
K: Menim, da je očitno - smo sužnji besed.
Tako se um mora začeti zavedati lastnega suženjstva besedam
in dojeti, da beseda nikoli ni stvar.
HS: Res je.
K: Tako je um osvobojen besed, da gleda.
Vse to je vključeno.
Torej, na zavedni ravni obstaja strah,
ki ga lahko zelo hitro razumemo.
Toda obstajajo globje plasti strahu,
v tako imenovanih skritih delih uma.
Tega se moramo zavedati.
HS: Sedaj govorite o tem, ali se lahko nedvoumno zavedamo
celotne razsežnosti uma.
K: Da, celotne vsebine, razsežnosrti uma,
ki pa je oboje - zavestno, kakor tudi globlje plasti -
celotna zavest.
HS: Da. Vendar, ali se je možno tega nedvoumno zavedati?
K: Da. HS: Nisem prepričan. K: Pravim, da je možno.
Možno je le, če se skozi dan zavedate,
kaj rečete, katere besede uporabite, gibe...
kako govorite, kako hodite, kaj si mislite,
če se vsega tega povsem, popolnoma zavedate.
HS: Ali menite, da je to lahko pred vami, ko se popolnoma zavedate?
K: Vsekakor.
Ko ni nikakršnega obsojanja in opravičevanja,
ko ste s tem v neposrednem stiku.
Če se skozi dan zavedate svojih misli, svojih čustev,
se zavedate svojih motivov,
kar pa zahteva zelo občutljiv um.
HS: Zdi se mi, da govorite, da je ključ za takšno ravnanje
v popolnem preobratu našega zornega kota gledanja.
Zdi se, kot bi bili zaporniki, ki se izza rešetk stegujemo po svetlobi,
iščoč preblisk svetlobe, ki jo vidimo tam zunaj
in se sprašujemo, kako bi jo lahko dosegli - ob tem, da so za nami
vrata celice dejansko odprta.
Ko bi se le zmogli obrniti, bi lahko odkorakali v svobodo.
K: Seveda, gospod,
v tem je vključen večni boj, spor
- človek, ujet v lastno pogojenost,
ki se napenja in bori, razbija glavo, da bi se osvobodil.
HS: Da.
K: In ponovno smo, ob pomoči religij
in vsega ostalega, sprejeli,
da je potreben napor,
da je del življenja.
Zame je to najvišja oblika slepote,
omejevanja človeka rekoč:
večno se boš moral naprezati.
HS: Vi pa mislite, da to ni potrebno.
K: Ne - "jaz mislim", gospod. To ni stvar mišljenja.
HS: Izpustimo ti dve besedi in recimo samo, "da nam ni treba".
K: Vendar pa, živeti brez napora terja največjo možno občutljivost
in najvišjo obliko inteligence.
Ne rečete preprosto: ''Ne bom se boril'' in postanete kot krava.
HS: Res je. K: Človek mora razumeti,
kako pride do spora, dvojnosti v nas.
Spomnim se, kako sem se z neko skupino vozil po Indiji...
Sedel sem na sprednjem sedežu - ob vozniku,
trije za menoj pa so se pogovarjali o zavedanju,
in se želeli z menoj pogovarjati o tem, kaj je zavedanje.
Avto je peljal zelo hitro.
Na cesti se je znašel kozel. Ker ni bil dovolj
pozoren, je voznik ubogo žival povozil.
Gospodje zadaj, ki so razpravljali o zavedanju,
sploh niso zaznali, kaj se je zgodilo.
Vi se smejite, vendar prav to delamo.
Intelektualno se ukvarjate z idejo o zavedanju,
z besedno, dialektično raziskavo prepričanja,
hkrati pa se ne zavedate, kaj se dogaja.
K: Torej, ali lahko nekdo tiho opazuje,
ne da bi izbiral,
opazuje, kaj se v nas samih dogaja?
Ogledalo, v katerem vidimo svoje obraze,
kako se češete, si umivate zobe,
se brijete ali se ličite in podobno,
ali lahko to opazujemo od blizu, natančno,
najbolj podrobno, kot je možno - brez vsakršnega izkrivljanja?
To pa pomeni,
da moramo razumeti gibanje izbire.
Prosim vas, vprašajte se:
zakaj izberemo psihološko, notranje,
rečemo: to bom naredil, tega pa ne, to je dobro in to je narobe?
Sem nasilen, vendar moram postati nenasilen;
sem prevzeten, ampak postal bom ponižen - razumete ?
Ta notranji izbor ves čas poteka!
Ali izbira sploh obstaja, kjer je jasnost?
In tako se vprašamo: zakaj v nas obstaja ta izbira,
ne glede na izbiro stvari?
Ali lahko, za trenutek, to pogledamo?
Ljudje po vsem svetu so podedovali,
verjetno - od opic in tako naprej -
so nasilni ljudje,
po vsem svetu so ljudje nasilni!
In človek spozna, kaj vse se dogaja zaradi nasilja
- ne samo v njem samem, v vseh skupaj -
in reče: bodimo nenasilni, urimo se v nenasilju,
pogovajrajmo se o nenasilju,
uporabimo ta inštrument politično, itd.
To je bila ena od stvari, ki jih je ustvarila Indija -
nenasilje -
ne le Indija, tudi drugi so o tem govorili že veliko prej.
Tako - mi, jaz, vi smo nasilni - če sem jaz sploh nasilen.
Nasilni smo in potem rečemo: "Postal bom nenasilen",
kar je izbira, ali ne?
Tam, kjer je v mojem mišljenju delitev,
lahko ločim misel od delovanja.
Lahko si mislim eno in rečem drugo.
Mislim si eno, ravnam pa drugače.
To je ločenost. To hrani spore, hinavščino.
Tako se lahko v to vprašanje spora zelo, zelo poglobimo,
in ko začnete razumeti naravo in ustroj,
kako je prefinjen,
boste, ko ga opazujete tako, da gledate brez izbire,
v samem opazovanju videli, da se spor konča.
In to zahteva veliko pozornosti vsaki misli,
vsakemu dejanju, vsakemu notranjemu občutku.
In če želite, da se spor konča,
morate temu posvetiti silno pozornost -
- ne občasno pozornost,
ne dan ali teden kasneje,
temveč morate to gibanje pozornosti vzdrževati ves čas.
Pozornost je tiho opazovanje brez izbire tistega, kar je.
V takšni pozornosti se problem sam razodene
in zato ga lahko povsem razumemo.
K: Da, gospod. Rečete mi: "Zavedajte se tega!"
Jaz pa sem slep. Mislim si, da je to slon.
Kako naj... ? Sledite mojemu vprašanju, gospod?
Slep sem!
Želim pa si videti svetlobo.
In vi mi rečete: "Zavedaj se te slepote!"
Jaz rečem "Da." Kaj to pomeni?
WR: Zavedanje, zbranost, pozornost,
- kako razlikujete med temi tremi?
K: Rekel bi, gospod...
WR: Ti trije: zavedanje, zbranost in pozornost.
K : Rekel bi, zavedanje,
v katerem ni izbire -
preprosto se samo zavedati.
V trenutku, ko v zavedanje vstopi izbira, zavedanja ni več.
WR: Res je.
K: Izbira pa pomeni meriti, ločevati itd.
Zavedanje pa je brez izbire - pomeni samo zavedati se:
"Ta soba mi ni všeč, mi je všeč " in vse to se konča!
WR: Res je.
K: Pozornost,
biti pozoren,
v takšni pozornosti ni delitve.
WR: To pa tudi pomeni, da ni izbire.
K: Pustimo to za trenutek.
Pozornost pomeni, da ni delitve - ''mene, ki opazujem''.
Torej - ne vsebuje delitve,
zato pa tudi ni merjenja niti ni meja.
Nekdo se lahko zaveda tega, kakšno obleko nosite.
Lahko reče: "Všeč mi je ali ni mi všeč.''
Tako izbira ne obstaja - vi obleko nosite - in to je vse.
Pozornost pa...
v njej ni "pozornega" - tistega, ki je pozoren -
in tako ni ločenosti.
WR: Vendar pa Budovo učenje o satipatthani (o temeljih zbranosti)
govori o tem, da v satipatthani pri vadbi meditacije
ni razlikovanja, ni ocenjevanja,
ni ugajanja in neugajanja, temveč samo vidite.
K: Če ste popolnoma pozorni,
s svojimi ušesi in očmi,
s svojim telesom, živci, s celotnim umom in srcem,
s čutili, z naklonjenostjo, z ljubeznijo - ste popolnoma pozorni - kaj se zgodi?
WR: Seveda, to, kar se zgodi, je popolna revolucija, notranja
- popolna revolucija.
K: Ne. Kakšno je stanje takšnega uma,
ki je popolnoma pozoren?
Veste, nima nikakršne lastnosti, nima središča,
in ker nima središča, tudi ni meja.
In to je resničnost - tega si ne morete kar predstavljati.
Ko se nekdo globoko zaveda ali, ko je pozoren,
ni nikakršnega ostanka ali prikritega nezavednega gibanja.
Ni ločitve med zunanjim in notranjim.
K: Če se zavedate - zavedate in ne rečete:"Se zavedam,
ampak ta srajca mi ni všeč, preveč modra je."
Tako so mi rekli zjutraj!
Torej, ali se zavedamo na tak način
ne da bi izbirali - zavedanje brez izbire?
Če se zavedate tako brez izbire,
potem ste pozorni. Razumete?
Zavedanje brez izbire pomeni pozornost,
ne privzgojeno, kot če rečemo: "Moram biti zbran,"
temveč zavedati se dreves, ptic, balonov, ki se dvigajo.
hribov, svetlobe in oblakov, večera,
mesečine in tako dalje - opazovati, opazovati, se vsega tega zavedati,
svojih odzivov na vse to,
in s tem, ko ne odgovorite, ko ne izbirate:
to mi je všeč, ono pa ne - to je moje, ono je tvoje -
se samo zavedate.
Iz tega zavedanja brez izbire izhaja pozornost
- ni res? - pozorni ste z vašimi očmi, z vašimi ušesi,
z vašimi živci, z vsem vašim bitjem.
Tako sta kvaliteta pozornosti in kvaliteta nepozornosti,
neprisotnost, dve različni stvari.
Kjer je nepozornost,
je izbira, nezavedanje,
pomanjkanje pozornosti,
in se beleženje nadaljuje,
stara navada se vzpostavi.
Tam pa, kjer je pozornost, stara navada razpade.
Ste razumeli? Boste naredili tako?
To je bolj zabavno, kot če poslušate veliko besed.
Veste, če tega nekdo dejansko
ne dela - vidi vso resnico tega!