Mi se spune vânătorul de tornade.
Când vântul e puternic și condițiile sunt potrivite,
urc în mașină și urmăresc furtunile violente.
„E o nebunie”, zici? Poate, dar vânez aceste bestii pentru a învăța despre ele.
Vreau să împărtășesc cu tine ce știu.
Tornadele sunt coloane rotitoare de aer ce se formează în interiorul furtunilor
și se conectează cu solul printr-o pâlnie.
Când se întâmplă asta, distrug tot în calea lor,
fiind o amenințare serioasă asupra vieților și proprietăților.
Din acest motiv astfel de fenomene sunt intens cercetate,
dar adevărul e că nu știm multe despre cum se formează o tornadă.
Condițiile ce dau naștere unei tornade
nu înseamnă neapărat că vor cauza și alta.
Dar am învățat multe de când oamenii au început să înregistreze tornadele,
precum să recunoști semnele atunci când una se pregătește să apară.
Vii cu mine?
Tornadele apar într-o furtună, dar nu orice fel de furtună.
Acestea sunt foarte puternice și înalte și sunt denumite supercelule.
Ajung până la 15.000 de metri altitudine și au un vânt puternic,
grindină gigantică, uneori inundații și fulgere puternice.
Acestea sunt tipurile de furtuni ce produc tornade,
dar doar dacă există anumite condiții specifice,
indicii pe care le putem măsura și analiza când încercăm să prognozăm o furtună.
Aerul ce se ridică e primul ingredient necesar ca o tornadă să apară.
Orice furtună se formează când apare condensarea,
produsul secundar al norilor.
Condensarea elimină căldură,
iar căldura e energia ce ridică cantități imense de aer.
Cu cât condensarea și creșterea norilor sunt mai mari,
cu atât devin mai puternici acești curenți ascendenți.
În cazul supercelulelor, aceste mase de aer sunt foarte puternice.
Odată ce aerul se ridică,
își poate schimba direcția și începe să se miște mai rapid.
În final, la baza furtunii, dacă există multă umezeală,
apare un imens nor ce îi oferă tornadei
ceva din care să se hrănească mai târziu, dacă ajunge atât de departe.
Când există toate acestea, poate apărea un vortex închis de furtună,
ce formează un tub lat și înalt de aer care se rotește și se ridică.
Acesta poartă numele de mezociclon.
În exterior, aerul rece și uscat ce e absorbit
începe să se înconjoare în spatele acestui mezociclon,
formând ceea ce e cunoscut sub numele de curent descendent din flanc.
Acest scenariu neobișnuit creează o mare diferență de temperatură
între aerul din interiorul mezociclonului și aerul de afară,
acumulând un nivel de instabilitate ce îi permite tornadei să crească.
Apoi, partea de jos a mezociclonului devine mai îngustă,
crescând astfel viteza vântului.
Dacă, și e un mare dacă, această pâlnie de aer coboară
în acel nor umed de la baza furtunii,
îl aspiră și îl transformă într-un nor rotitor,
formând o legătură între furtună și Pământ.
În secunda în care această pâlnie ce se rotește atinge pământul,
ea devine o tornadă.
Majoritatea sunt mici și de durată scurtă, vântul având între 100 și 180 km/h,
iar altele pot dura până la o oră, cu un vânt până la 320 km/h.
Sunt frumoase, dar terifiante,
în special dacă tu sau orașul tău îi sunteți în cale.
În acest caz nimănui, nici măcar unui vânător de tornade ca mine,
nu îi place să privească dezastrul provocat.
Ca orice altceva, tornadele nu durează la nesfârșit.
Când diferența de temperatură dispare și condițiile se stabilizează,
sau umezeala din aer dispare,
furtuna dispare și odată cu ea și tornada.
Chiar și așa, meteorologii și vânătorii de furtuni ca mine rămân în alertă,
urmărind, urmărind mereu dacă cumva furtuna își va elibera din nou forțele.