דמיינו מדענית מוח מבריקה בשם מרי.
מרי חיה בחדר שחור לבן,
היא קוראת רק ספרים בשחור לבן,
והמסכים שלה מציגים רק שחור ולבן.
אבל למרות שהיא מעולם לא ראתה צבע, מרי היא מומחית בראיית צבע
ויודעת כל דבר שאי פעם התגלה על הפיזיקה והביולוגיה שלו.
היא יודעת איך אורכי גל שונים של אור
מגרים שלושה סוגים של מדוכים ברשתית,
והיא יודעת איך אותות חשמליים
נעים במורד עצב הראיה לתוך המוח.
שם, הם יוצרים תבניות של פעילות עצבית
שתואמות למליוני הצבעים שרוב האנשים יכולים להבחין בהם.
עכשיו דמיינו שיום אחד,
המסך השחור לבן של מרי מתקלקל
ותפוח מופיע בצבע.
בפעם הראשונה,
היא חווה משהו שהיא ידעה עליו שנים.
האם היא לומדת משהו חדש?
האם יש משהו בנוגע לתפישה של צבע שלא נתפש בכל הידע שלה?
הפילוסוף פרנק ג'קסון הציע את הניסוי המחשבתי הזה,
שנקרא החדר של מרי, ב-1982.
הוא טען שאם מרי כבר יודעת את כל העובדות הפיזיות בנוגע לראית צבע,
וחווית צבע עדיין מלמדת אותה משהו חדש,
אז המצב המנטלי, כמו תפישת צבע,
לא יכול להיות מתואר לגמרי על ידי עובדות פיזיות.
הניסוי המחשבתי של החדר של מרי
מתאר את מה שפילוסופים קוראים לו טיעון הידע,
שיש ידע ותכונות לא פיזיות
שיכולים להתגלות רק דרך חוויה מודעת.
טיעון הידע סותר את התאוריה של הפיזיקליזם,
שאומר שלכל דבר, כולל מצבים מנטליים,
יש הסבר פיזי.
לרוב האנשים ששומעים את הסיפור של מרי,
נשמע טבעי שראיית צבע
תהיה שונה לגמרי מלימוד על צבע.
לכן, צריכה להיות איכות מסויימת לראיית צבע
שמתעלה על התאור הפיזי שלה.
טיעון הידע לא נוגע רק לראיית צבע.
החדר של מרי משתמש בראיית צבע כדי לייצג חוויה מודעת.
אם מדעי הטבע לא יכולים להסביר ראיית צבע לגמרי,
אז אולי הם אינם יכולים להסביר גם חוויות מודעות אחרות.
לדוגמה, נוכל לדעת כל פרט פיזי
בנוגע למבנה ולתפקוד של מוח של אדם אחר,
אבל עדיין לא נוכל להבין מה ההרגשה להיות אותו האדם.
לחוויות אלו שלא יתוארו יש תכונות שנקראות קווליה,
איכויות סובייקטיביות שלא ניתן לתאר במדוייק או למדוד.
קווליה הן יחודיות לאדם שחווה אותן,
כמו גרוד,
התאהבות,
או שעמום.
עובדות פיזיות לא יכולות להסביר לגמרי מצבים מנטליים כמו אלה.
פילוסופים שמעוניינים בבינה מלאכותית
השתמשו בטיעון הידע
כדי להעלות תאוריה שיצירה מחדש של מצב פיזי
לא בהכרח תיצור מצב מנטלי תואם.
במילים אחרות,
בניית מחשב שמדמה פעולה של כל תא עצב בודד
במוח האנושי
לא בהכרח תיצור מוח ממוחשב מודע.
לא כל הפילוסופים מסכימים שהניסוי של החדר של מרי הוא מועיל.
יש הטוענים שהידע המקיף שלה בראיית צבע
יאפשר לה ליצור את אותו המצב המנטלי
שנוצר על ידי ראיית הצבע עצמה.
תקלת המסך לא תראה לה משהו חדש.
אחרים אומרים שהידע שלה מעולם לא היה מושלם מראש
כי הוא היה מבוסס רק על העובדות הפיזיות האלו
שיכולות להיות מועברות על ידי מילים.
שנים אחרי שהוא הציע את זה,
ג'קסון למעשה שינה את העמדה שלו על הניסוי המחשבתי שלו.
הוא החליט שאפילו החוויה של מרי של לראות אדום
עדיין תואמת לארוע פיזי בר מדידה במוח,
ואינה קווליה לא ידועה מעבר להסברים הפיזיים.
אבל אין עדיין תשובה חד משמעית
לשאלה אם מרי תלמד משהו חדש
כשהיא תראה את התפוח.
האם יכול להיות שיש גבולות בסיסיים למה שאנחנו יכולים לדעת
בנוגע למשהו שאנחנו לא יכולים לחוות?
והאם זה אומר שיש אספקטים מסויימים של היקום
שנמצאים באופן קבוע מעבר לתפישה שלנו?
או שהמדע והפילוסופיה יאפשרו לנו להתגבר על המגבלות של המוח שלנו?