Zamislite da ste u kvizu i morate izabrati između dvije nagrade:
dijamanta
ili boce vode.
To je jednostavan izbor.
Dijamanti su očito vrjedniji.
Sad zamislite da ponovno imate isti izbor,
samo ovog puta niste na kvizu,
već dehidrirani u pustinji nakon što ste danima lutali.
Birate li drugačije?
Zašto? Nisu li dijamanti vrjedniji?
To je paradoks vrijednosti,
slavno opisan od vodećeg ekonomista Adama Smitha.
I kaže da definiranje vrijednosti nije tako jednostavno kako se čini.
Na kvizu, razmišljate o vrijednosti razmjene svakog predmeta,
ono što možete za njih kasnije dobiti,
ali u hitnom slučaju, kao u scenariju u pustinji,
ono što je najvažnije je korisna vrijednost,
odnosno koliko vam pomaže u trenutnoj situaciji.
I zato što možemo odabrati samo jednu opciju,
moramo razmisliti i o oportunitetnom trošku,
odnosno što gubimo kada odustanemo od jedne stvari.
Poslije svega, nije važno koliko možete zaraditi prodajom dijamanta
ako nikad ne izađete iz pustinje.
Većina modernih ekonomista bavi se paradoksom vrijednosti
pokušavajući ujediniti ova razmatranja
u konceptu korisnosti,
odnosno koliko dobro nešto zadovoljava želje ili potrebe osobe.
Korisnost se može primijeniti u bilo čemu, od potrebe za hranom
do zadovoljstva kada čujete najdražu pjesmu
i varirat će za različite ljude i prilike.
Tržišna ekonomija pruža nam jednostavan način da pratimo korisnost.
Jednostavno, korisnost koju nešto ima za vas
odražava se u tome koliko biste bili spremni platiti za to.
Sad, zamislite da ste opet u pustinji,
samo ovoga puta, nudi vam se novi dijamant i boca vode
svakih pet minuta.
Ako ste kao većina ljudi, prvo ćete uzeti dovoljno vode za putovanje,
i onda koliko god dijamanata možete nositi.
Ovo se događa zbog marginalne korisnosti,
i to znači da kada birate između dijamanata i vode,
uspoređujete korisnost dobivenu od svake dodatne boce vode
ili dodatnog dijamanta.
I to radite svakog puta kada dobijete ponudu.
Prva boca vode vrijedi vam više nego bilo koja količina dijamanata,
ali uskoro imate svu vodu koju trebate.
Nakon nekog vremena, svaka boca vode postaje teret.
Tada počinjete birati dijamante umjesto vode.
To nije samo za nužne stvari, poput vode.
Kod većine stvari, što ih više steknete,
manje korisne ili zanimljive postaju.
Ovo je zakon opadajuće marginalne korisnosti.
Rado ćete kupiti dvije ili tri porcije najdraže hrane,
ali od četvrte će vam biti muka,
a stota bi se pokvarila prije nego dođete do nje.
Ili možete plaćati da gledate isti film nanovo dok vam ne dosadi
ili ne potrošite sav novac.
U svakom slučaju, doći ćete do točke
gdje je marginalna korisnost za kupovinu još jedne ulaznice za film nula.
Korisnost se ne primjenjuje samo na kupnju stvari, već na sve naše odluke.
I intuitivni način za maksimiziranje i izbjegavanje opadanja
je varirati kako trošimo naše vrijeme i resurse.
Kada su osnovne potrebe zadovoljene,
teoretski odlučujemo investirati u odabire
samo do točke kada su korisni ili u njima uživamo.
Naravno, kako učinkovito bilo tko od nas maksimizira korisnost u stvarnom životu
je druga priča.
Ali pomaže sjetiti se da najveća vrijednost dolazi od nas,
od potreba koje dijelimo,
stvari u kojima uživamo,
i u izborima koje činimo.