דמינו שאתם בשעשועון, ואתם יכולים לבחור מבין שני פרסים:
יהלום
או בקבוק מים.
זו בחירה קלה.
היהלומים הם בעלי ערך רב יותר, בברור.
עכשיו דמיינו שניתנת לכם שוב את אותה בחירה,
אלא שהפעם, אתם לא בשעשועון,
אלא סובלים מהתייבשות אחרי שיטוט של ימים במדבר.
האם תשנו את בחירתכם?
מדוע? האם ערכם של היהלומים פחת?
זהו פרדוקס הערך,
שמתואר בספרו המפורסם של הכלכלן החלוצי אדם סמית'.
והוא אומר לנו שהגדרת המילה ערך, אינה פשוטה כפי שחשבנו.
בשעשועון, חשבתם על ערך החליפין של כל פריט,
מה תוכלו להשיג עבורם בזמן מאוחר יותר,
אבל במקרה חרום, כמו תרחיש המדבר,
מה שמשנה הרבה יותר זה ערך השימוש שלהם,
כמה הם מועילים במצבכם הנוכחי.
ובגלל שאנחנו יכולים לבחור רק אחת מהאפשרויות,
אנחנו צריכים לשקול את העלות האלטרנטיבית שלהם,
כלומר מה שנפסיד אם נוותר על האפשרות האחרת.
אחרי הכל, זה לא משנה כמה תוכלו להרויח ממכירת היהלום
אם לא תצאו מהמדבר בשלום.
רוב הכלכלנים המודרניים מתמודדים עם פרדוקס הערך
על ידי נסיון לאחד את השיקולים האלה
תחת המונח פונקציית התועלת -
כיצד יכול המוצר לספק את רצונותיו או צרכיו של אדם.
פונקציית התועלת יכולה להיות קשורה לכל דבר, החל מצורך בסיסי במזון
וכלה בעונג שבשמיעת שיר אהוב,
והיא תשתנה באופן טבעי בין אנשים שונים ונסיבות שונות.
כלכלת השוק מספקת לנו דרך פשוטה לעקוב אחרי פונקציית התועלת.
בפשטות, פונקציית התועלת של מוצר בשבילכם
מתבטאת במחיר שתהיו מוכנים לשלם עבורו.
עכשיו, דמיינו את עצמכם חזרה במדבר,
רק שהפעם, מציעים לכם יהלום שונה או בקבוק מים חדש
כל חמש דקות.
אם אתם כמו רוב האנשים, אתם תבחרו ראשית במים כדי לסיים את המסע,
ואז בכמה שיותר יהלומים שתוכלו לשאת.
זה בגלל משהו שנקרא תועלת שולית,
ומשמעו שכשאתם בוחרים בין יהלומים למים,
אתם משווים את פונקציית התועלת שמושגת מכל בקבוק מים נוסף
ומכל יהלום נוסף.
ואתם עושים את זה בכל פעם שאתם מקבלים הצעה.
בקבוק המים הראשון שווה לכם יותר מכל כמות יהלומים,
אבל לבסוף, יש לכם את כל המים שאתם צריכים.
אחרי זמן כלשהו, כל בקבוק נוסף הופך לנטל.
אז אתם מתחילים לבחור ביהלומים על פני מים.
וזה לא רק עבור צרכים חיוניים כמו מים.
בנוגע לרוב הדברים, ככל שיש לכם יותר ממוצר כלשהו
כך הוא נעשה פחות שימושי או מהנה.
זה החוק של תועלת שולית פוחתת.
אתם אולי תקנו שתיים או שלוש מנות של האוכל האהוב עליכם,
אבל הרביעית כבר תגרום לכם בחילה,
והמנה המאה תתקלקל עוד לפני שתגיעו אליה.
או שאתם יכולים לשלם לראות את אותו הסרט שוב ושוב עד שהוא ישעמם אתכם
או שיגמר לכם הכסף.
בכל מקרה, אתם תגיעו לבסוף לנקודה
בה התועלת השולית מקניית כרטיס סרט נוסף הופכת לאפס.
פונקציית התועלת אינה מתייחסת רק לקניית מוצרים, אלא לכל החלטה שנקבל.
והדרך האינטואיטיבית למקסם אותה ולהמנע מתפוקה שולית פוחתת.
היא על ידי מציאת דרכים שונות להעביר את זמנינו ולהשתמש במשאבינו.
אחרי שהצרכים הבסיסים שלנו נענים,
אנחנו תאורטית נחליט להשקיע בבחירות
כל עוד הן עדיין מועילות או מהנות.
כמובן, באיזו יעילות אנחנו מצליחים למקסם את פונקציית התועלת בחיים האמיתיים,
זה כבר נושא אחר.
אבל זה עוזר לזכור שמקור הערך האולטימטיבי מגיע מאיתנו,
הצרכים החיוניים לנו,
הדברים שאנחנו אוהבים,
והבחירות שאנחנו עושים.