A főiskola után
egy tanácsadó cégnél helyezkedtem el.
Főnökeim rögtön elláttak tanácsokkal,
köztük egy feledhetetlenül lényegre törővel:
"Légy könnyen vezethető!"
Figyelembe véve, hogy akkortájt milyen naiv voltam,
tanácsát megszívleltem.
Azt mondtam magamnak:
"Igen, ízig-vérig csapatjátékos leszek,
megteszek mindent, amit mondanak.
Könnyen vezethető leszek."
De csak míg tovább nem tanultam,
s nem első kézből lehettem tanúja a tudósok és mérnökök bűntetteinek
a michigani Flintben kitört vízválságban,
amikor rájöttem, mennyire veszélyes,
és mégis mennyire elterjedt ez az észjárás.
Tévedés ne essék:
a Flintben kitört vízválság
korunk egyik legégbekiáltóbb környezeti esete.
Több mint másfél éven át
százezer lakos, több ezer gyereket beleértve,
csak ólommal erősen szennyezett ivóvízhez jutott.
Az ólom erős idegméreg,
amely kognitív és fejlődési károsodást okoz.
Különösen magzatra és gyerekre veszélyes.
Veszélyeit a római kor óta ismerjük.
A tömérdek megbetegedésen kívül
ráadásul 12 ember halt meg ún. légiósbetegségben.
Flint víz-infrastruktúrája,
a föld alatti teljes csőhálózat
súlyosan megrongálódott.
Bár a vízminőség lassacskán javul,
és a csöveket folyamatosan cserélik,
a víz két év múltán
sem iható biztonsággal.
A lakosság még mindig sokkos állapotban van.
Azt kérdezik:
"Hogy történhetett meg?"
A rövid válasz: a válság akkor kezdődött,
amikor a michigani kormányzó által kinevezett válságkezelő úgy döntött,
hogy takarékosságból inkább a helyi folyóból veszik a vizet.
A válság azért tarthatott ilyen sokáig,
mert a michigani és a szövetségi
hatósági kutatók és mérnökök
nem tartották be a víztisztításra vonatkozó országos előírásokat.
Ráadásul
törvényt sértettek, és megpróbálták el is tusolni.
Gúnyolódtak a segítséget kérő helyieken,
miközben nyilvánosan bizonygatták, hogy a barna, büdös csapvíz
biztonsággal iható.
A helyi, állami és országos hatóság képtelennek bizonyult megvédeni
a legkiszolgáltatottabbakat,
s a város lakói kénytelenek voltak maguk védekezni.
Flint lakossága közösen tüntetett a méltánytalanság miatt.
Köztük volt néhány derék flinti asszony:
gyerekükért aggódó anyák,
akik sok alulról jövő kezdeményezést indítottak,
s e csoportok tiltakozásba fogtak, és változást követeltek.
A csoport külsős kutatók segítségét is kérte,
s egyesek reagáltak is,
köztük Miguel Del Toral, a US EPA,
a Környezetvédelmi Hatóság vízügyi szakértője.
Miguel tudományos feljegyzést írt,
és elküldte Michigan államnak és a központi kormányzatnak,
fölhívva figyelmüket a helyzetre.
"Renitens alkalmazott"-nak titulálták
és elhallgattatták.
Flint lakosaival együttműködve
diákokból és tudósokból alakult kutatócsoportunk
Marc Edwards professzor vezetésével itt a Technél
az egész városban vizsgálódott,
hogy bebizonyítsa: a flinti csapvíz szennyezett,
és hogy néhol egyenesen mérgező.
Igazoltuk: Flint hónapok óta okkal panaszkodik,
s az eredményt közszemlére föltettük az internetre.
Mikor bekapcsolódtam a kutatásba,
amikor igent mondtam,
sejtelmem sem volt, mibe mászok bele.
De az ügy megérte az erőfeszítést.
Ez tudomány volt a köz szolgálatában.
Ezért jártam iskolába,
és ennek akarom szentelni életemet.
Ez az összefogás,
polgárok, papok, újságírók s tudósok elképesztő összefogása
a tudomány, az ügy képviselete s aktivisták révén feltárta az igazságot.
Egy helyi gyerekorvos kimutatta,
hogy a flinti gyermekek ólommérgezése
a válság alatt megkétszereződött.
Michigan állam kénytelen volt beismerni a bajt,
és elhárításáról intézkedni.
E csoport és sok másik megvédte a flinti gyerekeket.
Pár hónappal később
Obama elnök szükségállapotot hirdetett,
s Flint több mint 600 millió dollárt kap
egészségügyre, élelmezésre, oktatásra
és a víz-infrastruktúra generáljavítására.
De a tudósok és mérnökök rávilágítottak, mennyire elképesztően
arrogánsak érzéketlenek s nemtörődömök a hivatalos személyek
a közegészség ügyében.
Ez az egészségtelen gyakorlat ezeknél az embereknél olyan, mint a fekély;
náluk az előírások kipipálása fontos,
nem pedig a közegészség ügye.
Ez visszataszító.
Ítéljék meg, milyen ímélt írt
az egyik EPA-alkalmazott:
"Nem vagyok benne biztos, hogy Flint kedvéért kockáztatnunk kellene."
A teljes lakosság semmibe vétele a napnál is világosabb.
Vessék össze a mérnök első parancsolatával,
amelynek az emberiesség első parancsolatának kell lennie.
"A polgárok egészségének, biztonságának és jólétének megőrzése:
mindenek előtt!"
Ez a hippokratészi eskü, amelyet ritkán veszünk figyelembe,
használatáról nem is szólva.
Pedig ha a tudósok és mérnökök
hibát követnek el,
a lakosok járnak pórul:
akár meg is halhatnak.
Ha a hivatásosak vagy diákok ezt nem fogják föl,
a társadalom drágán fizet érte.
A történelem mélyén van egy személy, akit nagyra tartok:
Pjotr Palcsinszkij mérnök.
A szovjet időkben élt, a Szovjetunióban.
Palcsinszkij állandóan bajba került megingathatatlan becsületessége miatt,
s mert minduntalan jelezte a Szovjetunió gyors iparosításának
esztelen hajszolása közben elkövetett szarvashibákat.
Mindenkitől azt várták el, hogy hajtsa végre a felülről kapott utasításokat.
Nem vették jó néven a kérdéseket vagy a módosító javaslatokat.
A szovjetek a világ legnagyobb mérnökseregét hozták létre,
de zömük nem volt több a halálra szánt gigantikus gépezet csavarjánál.
De Palcsinszkij kérve kérte a mérnököket,
számoljanak tettjeik gazdasági, politikai és társadalmi következményeivel,
azaz jobban figyeljenek a lakosságra.
Az értelem merész hangját a politikai vezetők
fenyegetésnek minősítették,
és 1929-ben Sztálin agyonlövette.
Palcsinszkijnak a technokratákról alkotott nézete jócskán eltér
a ma nagyon népszerű általános nézetektől,
amely elefántcsont-toronyban élő szenvtelen kutatók
vagy irodáikba bújt szakbarbár mérnökök jellemzője.
Kétségtelenül zseniálisak,
de a valóságtól elszakadtak,
kevés érzelmet mutatók –
akár Spock a Star Trekből.
Ez a fickó.
(Nevetés)
Tisztelegjünk Spocknak!
Nem hiszem, hogy nekem sikerül.
Már ezért sem lehetek Spock.
Hála istennek nem hasonlítok rá.
(Nevetés)
Azért is hozakodok elő a különbséggel,
mert egy nagyra becsült tudományos lapban cikk jelent meg,
amely flinti munkánkat "ifjonti idealizmus"-nak
és "hollywoodi teátrális érzelgősség"-nek minősítette.
Fölhívja a tudósokat a kutatások s intézményeik finanszírozásának védelmére
bármi áron, függetlenül egy adott ügy igazától.
Ha úgy tűnik, hogy valamiben részt kellene venniük,
még vészhelyzetben is,
igyekezzenek aktivistákat vagy civil szervezetet találni
és szerezzék meg a tudósközösség teljes támogatását –
bármit jelentsen is ez –
mielőbb bármibe beleavatkoznának.
Egy nyikkanás sincs erkölcsi vagy szakmai kötelességünkről
embert károsító helyzetek megelőzésével összefüggésben,
vagy arról, hogy megvan a szakértelmünk,
eszközünk, és egyeseknek a véglegesített állása is
az ilyen feladatok végrehajtására.
Nem kérem, hogy minden tudós legyen egyben aktivista.
Valós és néha nagyon fájdalmas következményei vannak a kiállásnak.
De a kutatásfinanszírozás érdekében
elvetni a szakma fellépését a közjóért?
Ez egyszerűen nem más, mint önző gyávaság.
Nem ilyen eszméket szeretnénk diákjainkba plántálni.
Talán azt gondolják: "Jó, ez remekül hangzik,
de soha nem lehet teljesen megváltoztatni egy szervezet kultúráját,
vagy rávenni diákokat és szakembereket,
hogy munkájukra közjóként tekintsenek:
tudomány a közjó szolgálatában."
Talán igazuk van.
De akkor mi van, ha ennek pont az az oka,
hogy helytelenül neveljük diákjainkat?
Mert ha jobban megnézzük,
oktatási rendszerünk előterében okos, törekvő,
ennek dacára kockázatkerülő,
gyáva, határozatlan, s néha
önmaguktól eltelt diákok termelése áll,
akiket Bill Deresiewicz, a Yale volt tanára kitűnő birkáknak nevez.
Az a helyzet,
hogy ugyan gyerekként már beleszeretünk a tudományba,
de a gimis és főiskolás éveink zömét mégis elfecséreljük,
s mindent elkövetünk,
hogy életrajzunkat fényezzük,
ahelyett, hogy megfontolnánk,
mivel akarunk foglalkozni, és mi akarunk lenni.
Ezért van,
hogy a főiskolát végzettek empátiamutatói
az utóbbi két évtizedben meredeken zuhantak,
miközben nárcizmusuk nő.
Növekszik a közügyektől való távolmaradás kultúrája
a mérnökhallgatók körében.
Hidat építeni és összetett problémákat megoldani ugyan megtanulunk,
de azt nem, hogyan gondolkozzunk vagy éljünk világunk felelős polgáraiként.
Egyetemi éveim kifejezetten a munkára való fölkészüléssel teltek,
s el nem mondhatom, hogy ez néha mennyire fojtogató és fájdalmas volt.
Sokan azt hiszik,
valakiből akkor lesz kiváló mérnök vagy tudós,
ha jobb műszaki képzést kap.
Talán így van.
De hol marad az etikus döntéshozatal
vagy a jellemfejlesztés
vagy a jó s a rossz megkülönböztetésének vitája?
Nézzék e projektet, amelyet nagyon szeretek és csodálok.
Hősök Tere Kezdeményezés a neve.
Dr. Phil Zimbardo szellemi gyermeke.
Ő stanfordi börtönkísérletéről híres.
A program célja az egész világon iskolások fölkészítése,
hogy potenciális hősnek vagy szolgálatban lévő hősnek
lássák magukat.
E fiatal elmék készségeket és erényeket sajátítanak el,
hogy amikor lehetőség adódik rá,
mindegy, milyen lehetőség,
a sarkukra álljanak, és megtegyék, amit kell.
Azaz bárkiből
lehet hős.
Gondolkozzunk el az ötleten!
Oktassuk ugyanígy a tudományt és a mérnöki munkát,
amelyekben a hősiesség és a köz szolgálata alapvető érték,
mert gyakran a hősiesség
nemcsak a társadalmi ügyekkel szembeni közömbösség ellenszere,
hanem a rendszerszerű gonoszságé is mint Flint példáján láttuk.
Ezért álmodjanak velem,
milyen lesz a 21. század tudósa vagy mérnöke:
olyan egyén, aki a tudományt
a társadalom szolgálatának érdekében tökéletesíti,
és tudatában van egyúttal
a tudásában és a döntéseiben rejlő iszonyú hatalomnak:
erkölcsi bátorságát folyamatosan fejlesztő egyén,
aki tudatában van, hogy a konfliktus és a vita
nem szükségképpen rossz,
ha hűségünk a köz és bolygónk iránti.
Azok az emberek fognak majd szót emelni, mint mi Flintben;
nem azért, hogy megmentő vagy hős szerepében tetszelegjenek a médiában,
hanem hogy önzetlenek s jók legyenek, akikben bízhatunk.
Képzeljük el, hogy ilyen észjárást támogatunk iskolákban,
kiküldetésekben, egyéb foglalkozásokon,
főiskolákon, sőt, még középiskolákban is,
így e fiatal elméknek ezek az eszmék szolgálnak mércéül,
amikor kilépnek az életbe,
legyen az tanácsadás, egyetemi munka vagy koncepcióalkotás
vagy egy ország elnökének hivatása.
Az emberiség legnagyobb gondjai még megoldásra várnak:
a szennyezett ivóvíz csak egy példa a sok közül.
Tudnánk sokkal több...
jobban mondva, rettentő szükség van több együttérző, becsületes
és a társadalom érdekeit szem előtt tartó tudósra és mérnökre,
akik törekszenek helyesen cselekedni,
és akik nem könnyen vezethetők.
Köszönöm.
(Taps)