Jag var 14 år gammal,
stod i en bowlinghall
och bröt mig in i ett flipperspel.
När jag promenerade ut
tog vakten tag mig i ärmen, så jag sprang.
Jag sprang nerför gatan och hoppade upp på ett staket.
När jag var högst uppe
drog de 3 000 mynten jag hade i väskan
ner mig på marken.
När jag vaknade upp, stod vakten ovanpå mig
och sade: "Nästa gång ska du stjäla något du kan bära."
(Skratt)
Jag fördes till ungdomsfängelset
och när jag släpptes fri i min mors vårdnad,
var de första orden min morbror sade: "Hur blev du fast?"
Jag svarade: "Min väska var för tung."
Han sade: "Du skulle ju inte ta alla mynt."
Jag sade: "De var så små. Vad skulle jag ha gjort?"
Och 10 minuter senare tog han med mig för att råna ett annat spel.
Vi behövde bensinpengar hem.
Det var mitt liv.
Jag växte upp i Oakland, Kalifornien,
med min mor och nära familjemedlemmar
beroende av crack-kokain.
Vi flyttade mellan familj, vänner
och härbärgen för hemlösa.
Middagen serverades ofta i brödköer och soppkök.
Kisen på gatan sade till mig:
pengar härskar i världen
och allt annat.
Och på de här gatorna är pengar kung.
Om du följer pengarna
leder de dig endera till den onda eller den goda killen.
Inte långt senare begick jag mitt första brott,
och det var första gången någon sade att jag hade potential
och jag kände att någon trodde på mig.
Ingen sade någonsin att jag kunde ha blivit advokat,
läkare eller ingenjör.
Hur skulle jag ha kunnat bli det? Jag kunde varken läsa, skriva eller stava.
Jag var analfabet.
Så den brottsliga vägen kändes mera som min.
Och så en dag
pratade jag med någon
som berättade om ett rån vi kunde genomföra.
Och det gjorde vi.
Verkligheten var att jag växte upp
i ett av världens ekonomiskt starkaste länder,
USA,
medan jag såg min mor köa till blodbanken
för att sälja sitt blod för 40 dollar för att köpa mat åt barnen.
Ärren från nålsticken har hon ännu kvar på armarna.
Jag brydde mig aldrig om min omgivning.
De brydde sig inte om mitt liv.
Alla gjorde vad de gjorde för att ta det de ville ha,
knarklangarna, rånarna, blodbanken.
Alla tog blodpengar.
Så jag tog mitt på samma sätt.
Jag tog mitt.
Finanskunskaper regerade verkligen i världen
och jag var dess barnslav
som följde skurken.
Vid 17 års ålder greps jag för rån och mord
och jag lärde mig snart att, mer än på gatan, är pengar kung i fängelset,
så jag ville ha min del.
En dag rusade jag för att få sportsidorna i tidningen
så att min cellkompis kunde läsa dem för mig,
och jag tog av misstag finanssidorna.
Killen frågade mig: "Handlar du på börsen?"
och jag bara: "Va' e det?"
Han sade: "Det är där de vita håller alla sina pengar."
(Skratt)
Det var första gången jag såg en strimma av hopp,
en framtid.
Han förklarade kort vad aktier var,
men det var bara en strimma.
Hur skulle jag kunna handla på börsen?
Jag kunde varken läsa, skriva eller stava.
Sätten jag hade utvecklat för att dölja min analfabetism
fungerade inte längre i den här miljön.
Jag satt i en bur, ett byte bland rovdjur,
stred för en frihet jag aldrig haft.
Jag var vilse, trött,
och hade inga alternativ.
Så i 20-årsåldern
gjorde jag det svåraste jag någonsin gjort i mitt liv.
Jag tog upp en bok,
och det var den svåraste tiden i mitt liv:
att lära sig att läsa,
bli utfryst av familjen,
gänget.
Det var tufft.
En kamp.
Men jag visste inte då
att jag höll på att få den bästa gåvan jag någonsin drömt om:
självvärde,
kunskap, disciplin.
Jag var så ivrig att jag läste allt som jag kunde få tag på:
karamellpapper, klädmärken, gatuskyltar, allt.
Jag bara läste allt!
(Applåder)
Bara läste.
Jag var så ivrig över att kunna läsa och stava.
Killarna kom upp till mig och sa "Vad äter du?"
Jag sa "G-O-D-I-S, godis."
(Skratt)
Han sa: "Ge mig lite." Jag sa: "N-E-J, nej."
(Skratt)
Det var härligt.
Jag menar, det var första gången i mitt liv som jag kunde läsa.
Det kändes underbart.
Så jag var 22 år gammal, och med nyfunnen självkänsla
och självförtroende
kom jag ihåg vad killen i cellen sagt.
Så jag hämtade affärssidorna ur dagstidningen.
Jag ville hitta de där rika vita.
(Skratt)
Så jag sökte den där glimten.
När jag utvecklade min karriär
i att lära andra att hushålla sina pengar och investera,
lärde jag mig snart att jag själv måste ta ansvar för mina handlingar.
Visst växte jag upp i en mycket svår miljö,
men jag valde själv att begå brotten
och det var jag tvungen att erkänna.
Jag var tvungen att bära ansvar, och det gjorde jag.
Jag utformade en läroplan som kunde lära fångar
hur de kan hushålla pengar från fängelsejobb.
En välskött livsstil kunde ge överförbara kunskaper
i att hushålla med pengar när vi återvänder till samhället,
precis som de kunskaper folk har som inte begått brott.
Sedan fick jag veta
att enligt MarketWatch
har mer än 60 % av amerikanerna
mindre än 1000 dollar i besparingar.
Sports Illustrated skrev att över 60 % av NBA-spelarna
och NFL-spelarna går i konkurs.
40 % av äktenskapsproblemen härstammar från pengaproblem.
Vad tusan?
(Skratt)
Ni menar att folk jobbar hela sitt liv,
köper bilar, kläder, hus och prylar
men de lever från lön till lön?
Hur i hela världen skulle samhället kunna hjälpa forna fångar
återvända till samhället
om det inte kan sköta sig själva?
Vi sitter i klistret.
(Skratt)
Jag behövde en bättre plan.
Det här skulle inte fungera så bra.
Så...
Jag funderade.
Jag kände att jag hade en plikt att möta dem på vägen
och hjälpa,
och det var knäppt för nu brydde jag mig om min omgivning.
Tänk er. Jag brydde mig om min omgivning.
Att inte förstå finanser är en sjukdom
som har förlamat minoriteter och den lägre samhällsklassen
i flera generationer,
och vi borde vara ursinniga för det.
Ställ er själva frågan:
Hur kan 50 % av den amerikanska befolkningen
inte förstå sig på finanser i ett land som styrs av ekonomisk framgång?
Vår tillgång till rättvisa, vår sociala status,
våra levnadsförhållanden, transporter och mat;
allt beror på pengar som de flesta inte kan hantera.
Det är knäppt!
Det är en epidemi
och en större fara för allmän säkerhet än något annat.
Enligt Kaliforniens rättsdepartement
har över 70 % av fångarna
begått eller blivit anklagade för pengarelaterade brott:
rån, inbrott, bedrägeri, stöld, utpressning -
listan är lång.
Hör på här:
en typisk fånge
stiger in i Kaliforniens fängelsesystem
utan finansiella kunskaper,
tjänar 30 cent i timmen,
över 800 dollar per år,
utan några som helst utgifter och utan att spara något.
Vid sin villkorliga frigivning får han 200 dollar vid porten och ett:
"Lycka till, håll dig borta från problemen. Kom inte tillbaka."
Utan meningsfulla förberedelser eller en långsiktig finansiell plan,
vad är det han gör...?
60 år gammal?
Skaffar sig ett bra jobb,
eller återgår till det brottsliga beteende som förde honom till fängelset?
Ni är skattebetalare, ni väljer.
Hans utbildning valde åt honom, antagligen.
Hur kan vi bota den här sjukdomen?
Jag var med och grundade ett program
som vi kallar Financial Empowerment Emotional Literacy.
Vi kallar det FEEL,
och det lär en hur man skiljer åt sina emotionella beslut
från sina finansiella beslut,
samt de fyra tidlösa reglerna för personliga finanser:
rätta sättet att spara,
kontrollera dina levnadskostnader,
låna pengar effektivt
och diversifiera dina pengar genom att låta dem jobba för dig
istället för att jobba för pengarna.
Fångar behöver dessa verktyg innan vi återvänder till samhället.
Du kan inte rehabiliteras till fullo utan dessa livskunskaper.
Tanken att bara proffs kan investera och hantera pengar
är totalt knäpp,
och den som påstått det, ljuger.
(Applåder)
Ett proffs är en person
som kan yrket bättre än de flesta,
och ingen vet bättre än du hur mycket pengar du behöver, har eller vill ha,
vilket betyder att du är ett proffs.
Att förstå finansiell information är inte en kunskap, mina damer och herrar.
Det är en livsstil.
Ekonomisk stabilitet är en biprodukt av en stabil livsstil.
En ekonomiskt sund fånge kan bli en skattebetalande medborgare,
och en ekonomiskt sund skattebetalare kan förbli det.
Detta låter oss överbrygga gapet mellan dem vi påverkar:
familj, vänner och de ungdomar
som fortfarande tror att pengar och brott hör ihop.
Låt oss släppa rädslan och ångesten
för de finansiella termerna
och allt annat snack som du lyssnat på där ute.
Låt oss gå till grunden för det som förlamat vårt samhälle,
allt från ansvarstagande till bättre livshantering.
Låt oss bygga upp en enkel och lättanvänd plan
som går till kärnan; kärnan
av vad ekonomiskt bemyndigande och emotionell kunnighet verkligen är.
Om du nu sitter där i publiken och tänker:
"Jag känner inte igen mig i det där";
kom och ta min lektion -
(Skratt)
så kan jag visa dig hur mycket det kostar dig varje gång du blir emotionell.
(Applåder)
Tack så mycket. Tack.
(Applåder)