הייתי בן 14
בתוך אולם באולינג,
פרצתי את משחק הארקייד,
וביציאה מהמבנה
מאבטח תפס את ידי, אז ברחתי.
רצתי לאורך הרחוב, וקפצתי על הגדר.
כשהגעתי למעלה,
המשקל של 3000 המטבעות בתיק הספרים שלי
משך אותי חזרה לאדמה.
כשחזרתי לעצמי, השומר עמד מעלי,
ואמר לי "פעם הבאה שאתם הפרחחים מנסים לגנוב תגנבו משהו שאתם יכולים לסחוב".
(צחוק)
נלקחתי לבית מעצר לנערים
וכששוחררתי למשמורת של אימי,
המילים הראשונות שהדוד שלי אמר היו "איך נתפסת?"
אמרתי "גבר, תיק הספרים שלי היה כבד מידי."
הוא אמר "גבר, לא היית אמור לקחת את כל המטבעות."
אני אמרתי "גבר, הם היו קטנים. מה הייתי אמור לעשות?"
ו10 דקות אחר כך, הוא לקח אותי לשדוד עוד משחק ארקייד.
היינו צריכים כסף לדלק להגיע הביתה.
אלו היו החיים שלי.
גדלתי באוקלנד, קליפורניה,
עם אימי ובני משפחתי הקרובה
מכורים לקראק קוקאין.
הסביבה שלי הורכבה ממגורים עם משפחה, חברים,
ומקלטים למחוסרי בית.
פעמים רבות, הארוחות הוגשו בעמותות ובבתי תמחוי.
הבוס הגדול אמר לי ככה:
הכסף שולט בעולם
וכל דבר בתוכו.
ברחובות אלו, הכסף הוא המלך.
ואם תעקוב אחרי הכסף,
הוא יוביל אותך לבחור הרע או לבחור הטוב.
מעט לאחר מכן, ביצעתי את הפשע הראשון שלי,
וזאת היית הפעם הראשונה שאמרו לי שיש לי פוטנציאל
והרגשתי שמישהו האמין בי.
אף אחד מעולם לא אמר לי שאני יכול להיות עורך דין,
רופא או מהנדס.
אני מתכוון, איך הייתי אמור לעשות את זה
לא ידעתי לקרוא, לכתוב או לאיית. הייתי אנאלפבית.
אז תמיד חשבתי שעבריינות היית הדרך שלי.
ואז יום אחד
דיברתי עם מישהו
והוא סיפר לי על שוד שנוכל לעשות.
ועשינו את זה.
המציאות הייתה שגדלתי
במעצמה הכלכלית החזקה בעולם,
ארצות הברית של אמריקה,
בזמן שצפיתי באמא שלי עומדת בתור לבנק הדם
כדי למכור את הדם שלה בשביל 40 דולרים רק כדי לנסות להאכיל את הילדים שלה.
עדיין יש לה את הסימנים של המחטים על הידיים להראות את זה.
אז מעולם לא היה לי אכפת מהקהילה שלי.
להם לא היה אכפת מהחיים שלי.
כולם שם עשו את מה שהם עשו כדי לקחת את מה שהם רצו ,
סוחרי הסמים, הגנבים, בנק הדם.
כולם לקחו כספי דם.
אז השגתי את שלי בכל דרך אפשרית.
קיבלתי את שלי
בורות כלכלית באמת שלטה בעולם,
ואני הייתי ילד עבד אליה
בעקבותיו של הבחור הרע.
בגיל 17, נעצרתי על שוד ורצח
ומהר מאוד גיליתי שכספים בכלא שלטו יותר מברחובות,
אז רציתי להצטרף.
יום אחד, מהרתי לתפוס את מוסף הספורט בעיתון
כדי שהשותף שלי לתא יוכל לקרוא לי אותו,
ובטעות לקחתי את מוסף העסקים.
ואיש הזקן הזה אמר לי, "מה ילדון, אתה בוחר מניות?"
ואמרתי "מה זה?"
הוא אמר,"זה המקום שבו החבר'ה הלבנים שומרים את כל הכסף שלהם".
(צחוק)
וזאת הייתה הפעם הראשונה שראיתי שביב של תקווה,
עתיד.
הוא נתן לי תיאור קצר של מה הם מניות,
אבל זה היה רק מבט חטוף.
אני מתכוון, איך הייתי אמור לעשות את זה?
לא יכולתי לקרוא, לכתוב או לאיית.
המיומנויות שפיתחתי כדי להחביא את האנלפבתיות שלי
לא עבדו יותר בסביבה הזו.
הייתי כלוא בכלוב, טרף בין טורפים,
נלחמתי על החופש שמעולם לא היה לי.
הייתי אבוד, עייף,
ונגמרו לי האפשרויות.
אז בגיל 20,
עשיתי את הדבר הקשה ביותר שעשיתי בחיי.
הרמתי ספר,
וזה היה הזמן הכי מייסר בחיי,
לנסות ללמוד איך לקרוא,
הניכור מהמשפחה שלי,
מהחברה.
זה היה קשה, אחי.
זה היה מאבק.
אבל לא היה לי מושג
שאני מקבל את המתנות הכי גדולות שאי פעם חלמתי עליהן:
ערך עצמי,
ידע, משמעת.
כל כך התרגשתי מלקרוא שקראתי כל דבר שיכולתי לשים עליו את ידי
עטיפות של ממתקים, לוגואים של בגדים שלטי רחובות, הכל.
פשוט קראתי דברים!
(כפיים)
פשוט קראתי דברים.
כל כך התרגשתי לדעת לקרוא ולדעת לאיית.
"חבר בא אלי, ואמר, "אחי, מה אתה אוכל?"
אמרתי "ס-ו-כ-ר-י-ו-ת, סוכריות."
(צחוק)
הוא אמר, "תן לי קצת." אמרתי, "ל-א .לא."
(צחוק)
זה היה מדהים.
אני מתכוון, אני יכול עכשיו לראשונה בחיי לקרוא.
התחושה שקיבלתי מזה הייתה מדהימה.
ואז בגיל 22, מרגיש את עצמי,
מלא בבטחון עצמי,
נזכרתי במה שהשותף הזקן אמר לי.
אז לקחתי את המוסף העסקי מהעיתון.
רציתי למצוא החברה הלבנים העשירים האלו.
(צחוק)
אז חיפשתי את אותו מבט חטוף.
תוך כדי קידום הקריירה שלי
בלימוד אחרים איך לנהל כספים ולהשקיע.
במהרה למדתי שעלי לקחת אחריות על מעשי.
נכון, גדלתי בסביבה מאוד מורכבת,
אבל אני בחרתי לבצע פשעים,
והייתי צריך להודות בכך.
הייתי צריך לקחת אחריות על כך, וכך עשיתי.
בניתי תוכנית לימודים שאוכל ללמד אסירים
איך לנהל כסף דרך מערכת העסקת האסירים.
ניהול נכון של סגנון החיים שלנו
יספק כלים שנוכל להשתמש בהם לניהול כסף כשנחזור לחברה
כמו רוב האנשים שלא ביצעו פשעים
ואז גיליתי
שעל פי "מרקט-ווטצ'"(מגזין כלכלי),
שלמעל ל60 אחוז מאוכלוסית ארצות הברית
יש פחות מ 1,000 דולר בחסכונות.
ספורט אילוסטרייטד כתבו
שמעל ל60 אחוז משחקי הNBA והNFL מתרוששים.
40 אחוז מהבעיות בחיי הנישואין נובעות מבעיות כלכליות.
מה לעזאזל?
(צחוק)
אתם מתכוונים לומר לי שאנשים שעבדו כל חייהם,
קונים מכוניות, בגדים, בתים ופריטים חומריים
אבל חיים ממשכורת למשכורת?
איך לעזאזל אנשים בחברה יעזרו לאנשים בכלא
לחזור לחברה
אם הם לא יכולים לנהל את הדברים של עצמם?
אנחנו נדפקנו.
(צחוק)
הייתי זקוק לתוכנית טובה יותר.
זה לא יעבוד טוב במיוחד.
אז...
חשבתי,
כעת יש לי המחוייבות לפגוש את אלו על הדרך
ולעזור,
וזה מטורף כי עכשיו, לי היה אכפת מהקהילה שלי.
וואו, תתארו לכם. לי אכפת מהקהילה שלי.
בורות כלכלית היא מחלה
שפגעה קשות במיעוטים ובמעמדות נמוכים בחברה שלנו
מדורי דורות.
ועלינו לזעום על כך.
תשאלו את עצמכם:
איך יכולים 50 אחוז מאוכלוסיית ארצות הברית
להיות בורים כלכלית באומה המונעת על ידי שגשוג כלכלי
הגישה שלנו לצדק, המעמד החברתי שלנו,
תנאי המחייה, תחבורה, ואוכל
כולם תלויים בכסף שרוב האנשים אינם יכולים לנהל.
זה משוגע!
זאת מגיפה
וסכנה גדולה יותר לבטחון הציבור מכל בעיה אחרת.
על פי שירות בתי הסוהר של קליפורניה,
מעל ל70 אחוז מהכלואים
ביצעו או הואשמו בביצוע עבירה הקשורה לכסף:
שוד, פריצות, הונאות, גניבות, סחיטה --
והרשימה ממשיכה.
קבלו את זה:
אסיר טיפוסי
יכנס למערכת הכליאה בקליפורניה
ללא חינוך פיננסי,
ירוויח 30 סנטים בשעה,
מעל ל800 דולרים בשנה,
ללא הוצאות רציניות ולא חוסך כלום.
בזמן השחרור, ינתנו לו 200 דולרים בשער ויאמרו לו,
"היי,בהצלחה, תתרחק מצרות. אל תחזור לכלא".
ללא הכנה משמעותית או תוכנית פיננסית ארוכת טווח,
מה הוא עושה... ?
בגיל 60?
ימצא עבודה טובה?
או יחזור לאותה התנהגות פלילית שהובילה אותו לכלא מלכתחילה?
אתם משלמי המיסים, אתם בוחרים.
טוב, החינוך שלו כבר בחר בשבילו, כניראה.
אז איך מרפאים את המחלה הזו?
השתתפתי בהקמה של תוכנית
שאנחנו קוראים לה העצמה פיננסית אוריינות רגשית.
אנחנו קוראים לזה "להרגיש" (באנגלית FEEL)
התוכנית מלמדת איך להפריד בין החלטות רגשיות
מההחלטות הפיננסיות שלך,
וארבעת החוקיים הנצחיים לכלכלה עצמית:
הדרך הנכונה לחסכון,
שליטה על הוצאות המחייה,
הלוואת כספים אפקטיבית
וגיוון הכספים שלך כך שהכסף שלך יעבוד בשבילך
במקום שאתה תעבוד בשבילו.
אנשים כלואים צריכים את המיומנויות האלו לפני שאנחנו חוזרים לחברה.
אתה לא יכול לעבור שיקום מלא בלי המיומנויות האלו.
הרעיון שרק אנשי מקצוע יכולים להשקיע ולנהל כספים
הוא לחלוטין מגוחך,
ומי שאמר לכם את זה משקר.
מקצוען הוא אדם
שיודע את המקצוע טוב יותר מהרוב,
ואף אחד לא יודע כמה כסף אתם צריכים, יש לכם או רוצים טוב יותר ממכם,
מה שאומר שאתם הם המקצוענים.
בורות כלכלית היא לא מיומנות, גבירותי ורבותי,
היא סגנון חיים.
יציבות פיננסית היא תוצר לוואי של סגנון חיים נכון.
אסיר מבוסס כלכלית יכול להפוך לאזרח משלם מיסים,
ואזרח מבוסס כלכלית שמשלם מיסים יכול להשאר כזה.
זה מאפשר לנו ליצור גשר בין אלו שאנו משפיעים עליהם:
משפחה,חברים והחבר'ה הצעירים
שעדיין מאמינים שפשיעה וכסף קשורים אחד לשני.
אז בואו נפסיק עם הפחד והחרדה
מכל המילים הפיננסיות הגדולות
ומכל שאר השטויות ששמעתם איפושהו.
ובואו נגיע ללב הדבר שמונע מהחברה שלנו
מלטפל באחריות שלנו להיות מנהלי חיים טובים יותר.
ובואו נספק תוכנית לימודים פשוטה וקצרה
שמגיעה ללב, ללב
של מה שהעצמה כלכלית ובורות רגשית הם באמת.
עכשיו, אם אתה יושבים פה בקהל ואומרים,
"טוב נו, באמת, זה לא אני אני לא קונה את זה,"
אז בוא לשיעור שלי
(צחוק)
כדי שאני אוכל להראות לכם כמה כסף זה עולה לכם להתנהג ברגשנות.
(כפיים)
תודה רבה לכם, תודה רבה.
(כפיים)