Predstavljajte si tole:
ponedeljek zjutraj je,
v službi ste,
vstopate v delovni dan
in potem sodelavec, ki ga bežno poznate,
stopi k vaši pisalni mizi
in vam ukrade stol.
Nič ne reče,
samo odpelje ga.
Ne pove vam, zakaj je vzel vaš stol
namesto katerega drugega.
Ne vzame v zakup, da vi stol morda potrebujete,
da bi lahko opravili svoje delo.
Tega si ne dovolite. Ukrepali boste.
Sledili boste temu tipu
in vprašali: "Zakaj moj stol?"
Recimo, da je torek in ste v pisarni,
na koledarju se pojavi vabilo na sestanek.
(smeh)
Od sodelavke je, ki jo bežno poznate,
tema sestanka pa je projekt, o katerem ste nekaj malega slišali.
Ni pa dnevnega reda.
Ni informacije, zakaj ste vabljeni na sestanek.
A vseeno sprejmete in greste.
In ko je te povsem neproduktivne muke konec,
greste nazaj za pisalno mizo,
obstojite in si rečete:
"Ko bi vsaj dobil nazaj tisti dve uri
in svoj stol."
(smeh)
Vsak dan sodelavcem,
ki so sicer zelo zelo prijetni ljudje,
dovoljujemo, da kradejo.
In to dosti vrednejše stvari od pisarniške opreme.
Govorim o času. Vašem času.
Pravzaprav verjamem, da smo
sredi globalne epidemije
grozne nove bolezni, znane kot MAS:
sindrom množičnega avtomatskega sprejema.
(smeh)
Prvi simptom tega sindroma
je sprejetje vabila na sestanek, takoj ko se pojavi na koledarju.
(smeh)
Gre za avtomatski refleks - ding, klik, bing - in je sprejeto.
"Iti moram, že zamujam na sestanek." (smeh)
Sestanki so pomembni, ne?
In sodelovanje je temelj uspeha vsakega podjetja.
Dobro voden sestanek lahko prinese res pozitivne, uresničljive rezultate.
A zaradi globalizacije
in vseprisotne informacijske tehnologije
se je način dela
v zadnjih letih dramatično spremenil.
In nas onesrečil. (smeh)
Nesrečni nismo zato, ker nekdo ne zna voditi sestanka,
ampak zaradi sindroma MAS,
ki si ga sami zadajamo.
Lahko dokažem, da je MAS globalna epidemija.
Povedal vam bom, zakaj.
Pred nekaj leti sem na Youtubu objavil video,
v katerem sem zaigral vse grozne konference, na katerih sem bil.
Dolg je okoli pet minut,
in vsebuje vse, kar sovražimo pri sestankih.
Moderatorja, ki nima pojma, kako voditi.
Udeležence, ki ne vedo, zakaj so tam.
Vse skupaj razpade v razbitino sodelovanja.
In vsi odidejo zelo jezni.
Na nek način je smešno.
(smeh)
Poglejmo na hitro.
Naš cilj je uskladiti se o pomembnem predlogu.
Kot skupina se moramo odločiti, ali ...
bip bip ...
Zdravo, kdo se je pridružil?
Joe. Danes delam od doma.
(smeh)
Pozdravljen Joe. Hvala, da si tu.
Ravno sem razlagal, da imamo veliko ljudi na zvezi,
zato se ne bomo predstavljali,
ampak šli kar k bistvu.
Danes se moramo uskladiti o pomembnem predlogu.
Kot skupina moramo odločiti, ali ...
bip bip...
(smeh)
Kdo je prišel?
Nihče? Mislil sem, da je zapiskalo. (smeh)
Se vam zdi znano?
Ja, meni tudi.
Nekaj tednov po objavi
je 500,000 ljudi iz na ducate držav,
res na ducate držav,
videlo ta video.
Tri leta kasneje ima še vedno na tisoče ogledov mesečno.
Zdaj je blizu milijona.
In nekatera največja svetovna podjetja,
ki jih poznate in jih ne bom imenoval,
so me prosila, če lahko video pokažejo na treningih za novince,
da bi jim pokazali, kako ne voditi sestanka.
In če številke -
milijon ogledov, vsa ta podjetja...
niso zadosten dokaz, da imamo globalni problem s sestanki,
je na spletu na tisoče komentarjev,
ki so sledili objavi videa.
Na tisoče ljudi je napisalo:
"Moj bog, tak je bil danes moj dan!"
"Tak je moj vsakdan!"
"To je moje življenje."
Nekdo je napisal:
"Smešno je, ker je resnično.
Grozljivo, žalostno, depresivno resnično.
Smejal sem se do solz.
In jokal. In še bolj jokal."
(smeh)
Neki ubožec je dejal:
"Moj vsakdan do penzije ali smrti, ah."
To so pravi citati
in to je res žalostno.
Skupna tema teh spletnih komentarjev
je temeljno prepričanje, da nimamo moči,
da bi storili kaj drugega, kot šli na sestanke,
pretrpeli slabo vodene sestanke
in preživeli do naslednjega dne.
A v resnici sploh nismo nemočni.
Zdravilo za MAS je v naših rokah.
Naših prstih, pravzaprav.
Temu rečem: No MAS!
(smeh)
Kar, če se prav spomnim srednješolske španščine,
pomeni približno: "Nehajte že, ustavite to!"
Tako deluje "No MAS". Enostavno je.
Na naslednje vabilo na sestanek,
ki nima dovolj informacij,
odgovorite z "mogoče".
To smete, saj zato ta možnost obstaja.
Takoj poleg ikone "sprejmem" je.
Gotovo obstaja kak tak gumb, s katerim vam ni treba tako sprejeti.
Potem stopite v stik s tistim, ki vas je povabil.
Povejte, da boste z veseljem pomagali,
vprašajte za namen sestanka
in dodajte, da bi radi vedeli, kako lahko pomagate.
Če bomo to storili dovoljkrat
in s spoštovanjem,
bodo ljudje morda razmislili
o tem, kako pošiljajo vabila na sestanke.
In vi boste bolj premišljeno odločali o tem, ali boste sprejeli.
Morda bodo ljudje celo začeli pošiljati dnevne rede. Zamislite si!
Ali pa ne bo preko konferenčnih klicev 12 ljudi govorilo o statusu,
če se to lažje uredi z elektronsko pošto.
Morda bodo ljudje spremenili vedenje, ker ste vi spremenili svoje.
In morda vam bodo celo vrnili stol. (smeh)
No MAS!
Hvala.
(aplavz)