Zamislite ovo:
ponedjeljak je.
Vi ste u uredu.
Pripremate se za radni dan
i kolega kojeg poznajete
dolazi do vašeg stola
i krade vam stolicu.
Ne kaže vam ni riječi -
samo ode s njom.
Ne kaže vam razlog zbog čega je uzeo baš vašu stolicu
od toliko drugih.
Nije ga briga da li vi trebate stolicu
da obavite današnji posao.
Vi to ne bi trpjeli, nego bi napravili frku.
Pratili biste tog kolegu do njegovog stola
i upitali ga "Zašto moja stolica?".
Utorak je, nalazite se u svom uredu
i dobijate pozivnicu u vašem kalendaru.
(Smijeh)
Pozivnica je od kolegice koju poznajete
i radi se o projektu o kojem ste čuli.
Ali ne sadrži nikakav dnevni red.
Nema informacija o tome zašto ste baš vi pozvani na sastanak.
Ali ipak prihvatite pozivnicu i odlazite.
Nakon sastanka,
vraćate se na svoje mjesto
i razmišljate o tome
kako biste željeli da imate ta dva sata, koliko je trajao sastanak,
kao što biste željeli vašu stolicu nazad.
(Smijeh)
Svaki dan, mi dopuštamo svojim kolegama,
koji su inače ljubazni,
da kradu od nas.
I govorim o stvarima koje su veće vrijednosti nego kancelarijski namještaj.
Govorim o vremenu. Vašem vremenu.
Ustvari vjerujem,
da smo usred globalne epidemije
poznate kao BPS:
Bezumni Prihvatajući Sindrom.
(Smijeh)
Primarni simptom BPS
je prihvatanje pozivnice za sastanak čim se ona pojavi na vašem kalendaru.
(Smijeh)
To je nenamjerni refleks kojim prihvatate da sudjelujete na sastanku,
"Moram ići, zakasnio sam na sastanak." (Smijeh)
Sastanci su važni, zar ne?
Kolaboracija je ključ uspjeha bilo koje organizacije.
A dobar sastanak može rezultirati pozitivnim rezultatima.
Globalizacija
i informacione tehnologije
promjenili su način na koji
mi radimo.
Osjećamo se nesretno. (Smijeh)
Razlog našeg osjećanja nije kolega koji ne zna da vodi dobar sastanak.
Razlog je sindrom BPS,
rana koju smo sami sebi nanijeli.
Imam dokaze da je BPS globalna epidemija.
Reći ću vam zašto.
Prije par godina postavio sam video na Youtube-u, u kojem sam
odglumio konferencijski poziv na najgori mogući način.
Poziv je trajao oko 5 minuta.
To su one stvari koje mrzimo na sastancima.
Tu je moderator koji ne zna da vodi sastanak,
sudionici, koji ne znaju zbog čega su tu,
sastanak, gdje sudionici nisu produktivni
i sa kog svi odlaze veoma ljuti.
U neku ruku je i smiješno.
(Smijeh)
Pogledajmo.
(Video) Naš cilj danas jeste da dođemo do važnog dogovora.
Kao grupa moramo odlučiti,
bloop, bloop.
Zdravo, upravo smo se uključili u raspravu.
Zdravo, Joe je. Radim od kuće danas.
(Smijeh)
Zdravo, Joe. Hvala što si nam se pridružio danas.
Imamo dosta ljudi na čekanju koji žele
da se uključe u raspravu.
Preskočimo formularnosti, preći ću na stvar.
Naš cilj danas jeste da dođemo do važnog dogovora.
Kao grupa moramo odlučiti
bloop, bloop.
(Smijeh)
Zdravo, ko se uključio?
Ne, učinilo mi se da sam čuo zvuk. (Smijeh)
Zvuči vam poznato?
Kao i meni.
Nakon nekoliko sedmica, i postavljanja
videa online, preko 500.000 ljudi
širom svijeta
je pogledalo ovaj video.
Tri godine nakon toga, i dalje dobija par hiljada pregleda mjesečno.
Približava se cifri od milion pregleda.
Ustvari, neke od najvećih kompanija,
kompanije koje sigurno znate, koje neću spominjati,
tražile su moju dozvolu da koriste video u svrhu trening- sesije
sa svojim zaposlenicima o temi "Kako ne voditi sastanak".
Ako vam te brojke od milion pregleda
i upotreba video materijala od strane poznatih kompanija
nije dovoljan dokaz da imamo globalni problem,
postoji preko hiljadu komentara koji
su objavljeni, nakon što je video
postavljen.
Hiljade ljudi je pisalo slično ovome,
"OMG, takav je bio moj dan danas!"
"Takav je moj svaki dan!"
"Ovo je moj život!"
Jedna osoba je napisala,
"Ovo je smiješno, zbog toga
što je istinito!"
Natjeralo me na smijeh, dok nisam
zaplakao.
(Smijeh)
Jedan gospodin je napisao,
"Moj dnevni život do penzionisanja ili smrti".
To su stvarne rečenice
koje su tužne.
Zajedničko za sve komentare
jeste vjerovanje da smo nemoćni
da radimo ništa drugo, nego da idemo na sastanke
loše sastanke,
i tako iz dana u dan.
Ali istina je da nismo nemoćni.
Rješenje za sindorom BPS je u našim rukama.
Bukvalno se nalazi nadomak naših prstiju.
Zove se "NE BPS! sindrom,
(Smijeh)
što na španskom, ukoliko se sjećam svojih
srednjoškolskih dana znači: "Prestani!".
"NE BPS " sistem funcioniše na sljedeći način.
Sljedeći put kada vas pozovu na sastanak
o kojem nemate mnogo infomacija,
pritisnite "čekanje na odgovor".
Slobodno! Zbog toga i postoji.
Odmah je pored "prihvatam".
Ili bilo koje drugo dugme, samo ne prihvatajte odmah.
Potražite osobu koja vam je poslala pozivnicu.
Recite im da podržavate njihov rad,
pitajte ih koji je povod vašeg sastanka,
i recite da ste spremni da im pomognete da postignu svoj cilj.
Ukoliko to budemo radili svakodnevnije
i sa dozom respekta.
Možda će kolege razmisliti
o tome koga će zvati i šta će biti predmet sastanaka.
A vi ćete razmisliti o tome da li ćete prihvatiti pozivnicu.
Možda će vam početi slati i dnevni red sastanaka. Zamislite!
Možda neće imati konferencijske pozive sa 12 osoba,
nego će takve stvari rješavati putem e-maila.
Možda će pokušati promijeniti svoje ponašanje, zbog vašeg.
I možda dobijete svoju stolicu nazad. (Smijeh)
Recite, "NE BPS" sindromu.
Hvala vam.
(Aplauz)