בין השנים 2008 ו -2012,
ארכיאולוגים חפרו בהריסות בי"ח עתיק באנגליה.
וחשפו במהלך החפירות מספר שלדים
אחד מהם היה שייך לגבר עשיר
שחי במאה ה -11 או ה -12
ומת מצרעת כשהיה בגיל 18 - 25.
איך אנחנו יודעים את כל זה?
על ידי בדיקת כמה עצמות ישנות מכוסות באדמה?
אפילו מאות שנים לאחר המוות,
לשלדים יש תכונות ייחודיות שמספרות על זהותם
ובאמצעות כלים וטכניקות מודרניות, ניתן לקרוא תכונות אלה כרמזים.
זהו ענף של מדע המכונה אנתרופולוגיה ביולוגית.
שמאפשר לחוקרים להרכיב פרטים על אנשים קדומים
ולזהות אירועים היסטוריים שהשפיעו על אוכלוסיות שלמות.
כשחוקרים חושפים שלד,
כמה מהרמזים הראשונים שהם אוספים, כמו גיל ומין,
מצויים במורפולוגיה שלו,
שהוא המבנה, המראה, וגודל השלד.
עצמות, כמו עצם הבריח מפסיקות לגדול בגיל 25
כך ששלד עם עצם בריח שלא התגבשה במלואה
חייב להיות של אדם צעיר מזה.
בדומה לכך, לוחיות הגולגולת יכולות להמשיך להתמוסס עד גיל 40.
ולפעמים יותר. על ידי שילובם של אלה
עם כמה רמזים שלדיים מיקרוסקופים,
אנתרופולוגים פיזיים יכולים להעריך את גיל המוות.
בינתיים, עצמות האגן מגלות את המין..
ביולוגית, האגן הנשי רחב יותר, מאפשר ללדת,
בעוד שאצל הגברים הוא צר יותר.
עצמות גם מסגירות סימנים של מחלות עתיקות.
הפרעות כמו אנמיה משאירות עקבות על העצמות.
ומצב השיניים עשוי לחשוף רמזים
לגורמים כמו תזונה ותת תזונה,
אשר לעתים מתואמת עם עושר או עוני.
קולגן יכול לספק עוד פרטים עמוקים יותר.
האוויר שאנו נושמים,
מים שאנו שותים,
והאוכל שאנו אוכלים
משאירים עקבות קבועים בעצמותינו ובשינינו
בצורת תרכובות כימיות. תרכובות אלו
מכילות כמויות מדידות שנקראות איזוטופים.
איזוטופים יציבים בקולגן עצם ואמייל שיניים משתנים ביונקים
ותלויים במקום בו חיו ומה אכלו.
כך שעל ידי ניתוח איזוטופים אלה,
ניתן להסיק מסקנות ישירות לגבי התזונה והמיקום של בני אדם היסטוריים.
לא רק זה, אלא במהלך החיים,
עצמות עוברות מחזוריות קבועה של עיצוב מחדש.
אז אם מישהו עובר ממקום אחד לאחר,
עצמות שסונתזו לאחר המעבר הזה
ישקפו גם הן את חותם הסביבה החדשה.
זה אומר שניתן להשתמש בשלדים כבמפות נדידה.
לדוגמה, בין 1-650 לספירה,
העיר הגדולה טֵאוֹטִיװַאקַאן במקסיקו המתה מאלפי בני אדם.
חוקרים בדקו את שיעורי האיזוטופים באמייל השיניים של השלדים,
שגילו פרטים על התזונה שלהם בצעירותם.
הם מצאו עדות להגירה משמעותית לתוך העיר.
רוב האנשים נולדו במקום אחר.
עם ניתוח גאולוגי ושלדי נוסף,
ייתכן והם יוכלו למפות מהיכן אנשים אלה הגיעו.
עבודה זאת בטֵאוֹטִיװַאקַאן מהווה גם דוגמה לאופן בו ביו-אנתרופולוגים
חוקרים על שלדים בבתי קברות ובמקומות של קבורה המונית,
ואז מנתחים את קווי הדמיון שלהם וההבדלים.
מידע זה, יכול ללמדם על אמונות תרבותיות,
נורמות חברתיות,
מלחמות,
ומה גרם למותם.
היום אנו משתמשים בכלים אלה כדי לענות על שאלות כמו, איך כוחות,
כמו הגירה ומחלות,
מעצבים את העולם המודרני.
בדיקת ד.נ.א אפילו אפשרית בשרידים שמשומרים טוב יחסית.
זה עוזר לנו להבין איך מחלות כמו שחפת
התפתחו במשך מאות שנים
כך שנוכל ליצור טיפולים טובים בהווה.
שלדים עתיקים יכולים לספר לנו הרבה על העבר.
אז אם השרידים שלכם ייקברו שלמים יום אחד,
מה יוכלו ארכאולוגים של העתיד הרחוק ללמוד מהם?