הסיפור הולך בערך כך:
איש מלוכה, עשיר או בעל זכויות, שאחרת היה ממש כמונו,
עושה טעות ששולחת את חייו את חיי אלה שסביבו,
לספירלה של חורבות.
נשמע מוכר?
זה הדוגמה הקלאסית לסיפור של הטרגדיה היוונית.
במשך אלפי שנים,
טווינו סיפורים שמתאימים לדוגמה הזו.
ומספרי סיפורים מודרניים מסביב לעולם ממשיכים לעשות כך.
שלושה מרכיבים עיקריים של הסיפור שמושפעים מה"פואטיקה" של אריסטו
עוזרים לנו להבין את המשיכה.
ראשית, הגיבור הטראגי צריך להיות מורם בדרגה ויכולת.
אבל גם שאפשר להקשר אליו.
אולי הוא מלך, או יוצא דופן בדרך כלשהי.
אבל בגלל שאתם ואני לא טובים בדרך כלל
או טובים בצורה יוצאת דופן,
גם לא הגיבור.
ויש לו פגם טראגי אחד מסויים, או המרטייה,
משהו כמו אמביציה, טירניות, עקשנות, או גאוות יתר
שגורמת לו לעשות טעות קריטית.
ומהטעות הזו מגיע אסון ונפילה.
כדוגמה לאלמנטים האלה בפעולה,
בואו נביט ב"אדיפוס רקס" של סופוקלס,
על איש שלא יודע שהוא מאומץ,
והוא מוזהר על ידי אורקל שהוא ירצח את אביו
ויתחתן עם אמו.
בנסיון לברוח מהגורל שלו,
הוא רוצח איש שלא זז מדרכו בצומת.
אז הוא עונה בחוכמה על החידה של הספינקס המפלצתי,
משחרר את הממלכה של תבי מהמגפה.
הוא נושא לאישה את המלכה האלמנה והופך למלך.
אבל אחרי שהוא מגלה שהאיש הנרצח היה אביו,
והמלכה לה נישא היא אימו,
אדיפוס מוציא את עיניו ופורש לשממה.
בתחילת הסיפור שלו,
אדיפוס מועלה ביכולת, והוא מעולה בדרגה.
הוא לא רע או צדיק באופן יוצא דופן.
ניתן להקשר אליו.
שימו לב לגובה הנפילה.
פעם מלך, אבל עכשיו חסר בית ועיוור.
זה יותר טראגי, אחרי הכל, אם מלך נופל מהכס הגבוה
מאשר ליצן חצר הנופל מהשרפרף שלו.
הפגם הטראגי של אדיפוס הוא יוהרה, או גאוות יתר,
והוא גורם לו לנסות להמנע מהגורל שנחזה לו,
שזה בדיוק מה שגורם לו להתרחש.
הוא נשמה חסרת מזל במיוחד
מפני שהטעות של הריגת אביו ונישואין לאימו
נעשית לחלוטין ללא ידיעה.
כמובן, העקרונות הנרטיביים האלה מתעלים על הטרגדיה היוונית הקלאסית.
בקאנון של שייקספיר,
אנחנו רואים את חוסר ההחלטיות של המלט מובילה לסדרה של החלטות גרועות,
או אולי לחוסר החלטות,
ששיאן במוות של כמעט כל דמות במחזה,
והרגשות של מקבת מעלות אותו לפסגה
לפני שהן שולחות אותו לקברו.
אפילו תרבות פופ מודרנית כמו משחקי הכס והאביר האפל
מהדהדים עם המליצות שאריסטו זיהה לפני יותר מ 2000 שנה.
אז מה הנקודה של כל הסבל הזה?
לפי אריסטו, והרבה מלומדים מאז,
טרגדיה טובה יכולה לעורר פחד ורחמים בקהל:
פחד מנפילה כקורבנות לאותה קטסטרופה,
ורחמים לגובה הנפילה של הגיבור.
באופן אידיאלי, אחרי צפיה בארועים הטרגיים האלה מתרחשים,
אנחנו חווים קטרזיס,
תחושה של הקלה וטהור רגשי.
לא כולם מסכימים למה זה קורה,
זה אולי שהאמפטיה לגיבור
מאפשרת לנו לחוות ולשחרר רגשות חזקים שאנחנו שומרים אגורים.
או אולי רק מאפשרת לנו לשכוח מהבעיות שלנו למעט זמן.
אבל בלי קשר להרגשה שלכם כשאתם צופים באדיפוס,
מעולם לא היתה תזכורת בולטת יותר
שלא משנה כמה דברים נעשים גרועים,
לפחות לא הרגתם את אביכם ונישאתם לאימכם.