בימיו הראשונים של הטוויטר זה היה מקום של דה-שיימינג קיצוני.
אנשים היו מתוודים על סודות מבישים אודות עצמם,
ואנשים אחרים היו אומרים "הו אלוהים, אני בדיוק אותו דבר."
אנשים חסרי קול הבינו שהיה להם קול,
והוא היה חזק ורהוט.
אם עיתון פרסם טור גזעני או הומופובי כלשהו,
הבנו שאנחנו אנחנו יכולים לעשות משהו בקשר לזה.
יכולנו להגיע אליהם.
יכולנו להכות אותם בנשק שאנו הבנו אבל הם לא --
שיימינג חברתי במדיה
מפרסמים ייסוגו מהפרסום שלהם.
כאשר אנשים עוצמתיים השתמשו לרעה בזכויותיהם,
היינו מגיעים אליהם.
זה היה כמו דמוקרטיזציה של צדק.
היררכיות היו מתאזנות.
הלכנו לעשות את הדברים טוב יותר
זמן קצר לאחר מכן, סופר מדע פופולרי שבוייש, בשם ג'ונה לרר --
נתפס בגנבה ספרותית של ציטוטים,
והוא אמר לי שהוא נמלא בושה וחרטה.
והייתה לו הזדמנות
להתנצל בפומבי, בארוחת צהריים של קרן כלשהי.
זה עמד להיות הנאום הכי חשוב בחייו.
אולי זה היה מזכה אותו בישועה כלשהי.
הוא ידע לפני שהגיע
שאירוע הקרן ישודר בשידור חי,
אבל מה שהוא לא ידע עד שהוא הגיע,
זה שהם התקינו מסך טוויטר ענק ממש ליד ראשו
(צחוק)
עוד צג אחד בקו העין שלו.
אני לא חושב שהקרן עשתה את זה כי הם היו מפלצות.
אני חושב שלא היה להם מושג אני חושב שזה היה רגע ייחודי
שבו התמימות היפה של טוויטר
פגעה במציאות המחרידה ההולכת וגוברת.
וכאן היו חלק מהציוצים שהופיעו מול עינו
בעוד הוא מנסה להתנצל:
"ג'ונה לרר, משעמם אותנו כדי שנסלח לו."
(צחוק)
ו"ג'ונה לרר לא הוכיח שהוא מסוגל לחוש בושה."
זה היה צריך להיכתב על ידי הפסיכיאטר הטוב ביותר מאז ומעולם,
כדי לדעת זאת אודות דמות זעירה מאחורי דוכן.
ו"ג'ונה לרר הוא רק סוציופת דפוק."
מילה זו אינה דבר מאוד אנושי, לעשות דה-הומניזציה לאנשים שאנו פוגעים בהם.
זה כי אנחנו רוצים להרוס אנשים אבל לא להרגיש רע עם זה.
תארו לעצמכם אם זה היה בית משפט בפועל,
והנאשם היה מצוי באפלה, מתחנן להזדמנות נוספת
והמושבעים היו צורחים,
"משעמם! סוציופת!"
(צחוק)
את יודעים, כשאנו צופים בדרמות בית משפט, אנו נוטים להזדהות
עם הסנגור טוב הלב,
אבל תנו לנו את הכוח, ואנחנו הופכים להיות שופטים תליינים.
כוח זז מהר.
הגענו לג'ונה כי הוא נתפס כמי שעשה שימוש לרעה בזכויות היתר שלו,
אבל ג'ונה היה על הקרשים אז, ואנו עדיין יכולנו לבעוט,
ולברך את עצמנו על יכולת ההכאה שלנו.
וזה התחיל להרגיש מוזר וריק כשלא היה אדם חזק
שעשה שימוש לרעה בזכויות היתר שלו, שיכולנו להגיע אליו.
יום ללא שיימינג התחיל להרגיש כמו
יום של כסיסת ציפורניים ודשדוש במקום.
תנו לי לספר לכם סיפור.
זה על אישה בשם ג'סטין סאקו.
היא הייתה אשת יחסי ציבור מניו-יורק עם 170 עוקבים בטוויטר,
והיא צייצה להם בדיחות סרקסטיות קטנות
כמו זאת במטוס מניו יורק ללונדון:
[ברנש גרמני : אתה במחלקה ראשונה. אנחנו ב-2014, שים קצת דיאודורנט."
-מונולוג פנימי תוך נשימת ריח גוף. תודה לאל על הפרמצבטיקה.]
אז ג'סטין צחקקה לעצמה, ולחצה שלח, ולא קיבלה תגובות,
וחשה תחושה עצובה זו שכולנו מרגישים
כשהאינטרנט לא מברך אותנו בשל היותנו מצחיקים.
(צחוק)
דממה אפלה כשהאינטרנט לא מדבר חזרה.
ואז היא הגיעה להית'רו, והיה לה קצת זמן פנוי
לפני קטע הטיסה האחרון שלה, עלתה לה עוד בדיחה סרקסטית קטנה מצחיקה:
[נוסעת לאפריקה. מקווה שלא אחטוף איידס. סתאאם. אני לבנה!]
והיא צחקקה לעצמה, לחצה שלח, עלתה על המטוס, לא קיבלה תגובות,
כיבתה את הטלפון שלה ונרדמה,
התעוררה כעבור 11 שעות,
פתחה את הטלפון שלה בזמן שהמטוס נסע על המסלול,
ומיד הופיעה הודעה ממישהו
שהיא לא דיברה איתו מאז התיכון,
שאמרה, "אני כל כך מצטער לראות מה קורה לך."
ולאחר מכן הודעה נוספת מחבר הכי טוב,
"תתקשרי אלי מיד.
את נושא לוהט מס. 1 בטוויטר."
(צחוק)
מה שקרה זה שאחד מ- 170 העוקבים שלה שלח את הציוץ
לעיתונאי של גאוקר, והוא צייץ אותו ל-15000 העוקבים שלו:
[וכעת בדיחת חג מצחיקה ממנהל יחסי הציבור של IAC]
ואז זה היה כמו מכת ברק.
כמה שבועות לאחר מכן, דיברתי עם עיתונאי גאוקר.
שאלתי אותו במייל איך זה הרגיש, והוא אמר, "זה הרגיש מהנה מאד."
ואז הוא אמר, "אבל אני בטוח שהיא בסדר."
אבל היא לא הייתה בסדר, כי בזמן שהיא ישנה,
טוויטר לקח שליטה על החיים שלה ופרק אותם לחתיכות.
ראשית היו הפילנטרופים:
אם מילותיה האומללות של JustineSacco@ מפריעות לכם,
הצטרפו אלי לתומכים באפריקה ב- CARE@]
לאור הציוץ המגעיל אני תורם/ת ל-care@ היום]
ואז הגיע המעבר למזועזע :
[... אין מילים לתאר את הציוץ הדפוק, המגעיל להחריד והגזעני מג'סטין סאקו.
אני מעבר למזועזע.]
מישהו היה בטוויטר באותו הלילה? אחדים מכם.
האם הבדיחה של ג'סטין הציפה את עמוד עידכוני הטוויטר שלכם כמו את שלי?
אצלי זה היה, וחשבתי מה שכולם חשבו באותו לילה,
שהיה "וואו מישהו נדפק!
החיים של מישהו הולכים להיות נוראים!"
והתיישבתי במיטתי.
ושמתי את הכרית מאחורי הראש שלי,
ואז חשבתי, אני לא ממש בטוח שהבדיחה ההיא התכוונה להיות גזענית.
אולי במקום לנופף בעליצות בפריבילגיה שלה,
היא לועגת לנפנוף הצוהל בפריבילגיה שלה.
יש מסורת קומית של זה,
כמו סאות'פרק או קולבר או רנדי ניומן.
אולי הפשע של ג'סטין סאקו לא היה טוב כמו זה של רנדי ניומן.
למעשה, כשפגשתי את ג'סטין בבר כמה שבועות מאוחר יותר,
היא הייתה מרוסקת
וביקשתי ממנה להסביר את הבדיחה,
והיא אמרה, "החיים באמריקה מכניסים אותנו קצת לבועה
כשזה מגיע למה שקורה בעולם השלישי.
עשיתי צחוק מאותה בועה."
אשה אחרת בטוויטר באותו לילה, הלן לואיס, כתבת ה"ניו סטייטמנט"
בביקורת על ספרי על שיימינג ציבורי, היא כתבה שהיא צייצה:
"אני לא בטוחה שהבדיחה שלה התכוונה להיות גזענית"
ומיד אמרה שהיא קיבלה זעם של ציוצים שאומרים,
"טוב, את גם רק כלבה עם פריבילגיה."
וכך לבושתה היא כתבה,
היא השתתקה וצפתה כיצד חייה של ג'אסטין נקרעים לגזרים.
זה התחיל להיות יותר אפל;
[כולם תלכו לדווח על הנבלה הזו JustineSacco@]
ואז הגיעו קריאות לפטר אותה.
[ מזל טוב עם צייד המשרות בשנה החדשה. GettingFired#]
אלפי אנשים מסביב לעולם
החליטו שזה היה מחובתם לפטר אותה.
[JustineSaccot @ הציוץ האחרון בקריירה שלך. #מצטער/לא מצטער]
תאגידים נעשו מעורבים, בתקווה למכור את המוצרים שלהם
על גב השמדתה של ג'סטין:
(בפעם הבאה שאת מצייצת, משהו טיפשי לפני שאת ממריאה,
וודאי שאת עולה על טיסת GOGO@ ]
(צחוק)
הרבה חברות עשו כסף טוב באותו הלילה.
גיגלו את שמה של ג'סטין באופן רגיל 40 פעם בחודש.
באותו חודש בין 20 בדצמבר ועד לסוף החודש,
גיגלו את שמה 1,220,000 פעמים.
וכלכלן אינטרנט אחד אמר לי שזה אומר שגוגל עשתה
משהו בין 120,000 דולרים ל-468.000 דולרים
מהריסתה של ג'סטין, בעוד אלה מאיתנו שעושים את השיימינג בפועל.
אנחנו לא הרווחנו כלום.
(צחוק)
היינו מעין מתמחי שיימינג של גוגל.
(צחוק)
ואז הגיעו הטרולים:
[אני בעצם מקווה איכשהו שג'סטין סאקו תחטוף איידס? מתפקע מצחוק]
מישהו אחר כתב על זה,
"שמישהו עם איידס יאנוס את הכלבה ואז נדע,
אם צבע העור שלה מגן עליה מאיידס."
ואדם זה קיבל אישור לעבור
אף אחד לא רדף אותו,
כולנו כל כך התלהבנו מלהרוס את ג'סטין,
ומוחותינו המביישים הם כל כך פשטניים,
שלא יכולנו גם להתמודד עם להרוס מישהו
שהרס באופן בלתי הולם את ג'סטין.
ג'סטין באמת איחדה הרבה קבוצות שונות באותו הלילה,
מפילנטרופים ועד "לאנוס את הכלבה."
[JustineSacco@ הלוואי שיפטרו אותך! כלבה מטורפת שכמותך...
רק תספרי לעולם שאת מתכננת לרכב בגב חשוף כשאת באפריקה.]
לנשים זה תמיד יותר גרוע מאשר לגברים.
כשעושים שיימינג לגבר , זה " אני אדאג לזה שיפטרו אותך."
כשעושים לאשה שיימינג זה:
"אני אדאג לזה שיפטרו אותך, יאנסו אותך ויחתכו לך את הרחם ."
ואז המעסיקים של ג'סטין נעשו מעורבים:
[IAC על הציוץ של JustineSacco@ זוהי הערה תוקפנית שערורייתית.
לא ניתן להגיע כרגע לעובדת הנדונה שנמצאת על טיסה בינלאומית.]
וזה כשהכעס הופך להתרגשות:
[כל מה שאני רוצה לכריסטמס זה לראות את הפרצוף של JustineSacco@
נוחתת ובודקת הודעות והודעות קוליות במייל. #מפוטרת.]
[אוי בן אדם, ל-justinesacco@ הולך להיות רגע כואב של פתיחת טלפון כשהמטוס שלה ינחת.]
[אנחנו הולכים לראות את JustineSacco@ הכלבה הזו מפוטרת בזמן אמת.
לפני שהיא יודעת אפילו שהיא מפוטרת.]
מה שהיה לנו היה קשת נרטיבית מרהיבה.
ידענו משהו שג'סטין לא ידעה.
האם תוכלו לחשוב על משהו פחות שיפוטי מזה?
ג'סטין ישנה במטוס ללא אפשרות להסביר את עצמה,
וחוסר היכולת שלה היה חלק גדול מהעליצות.
בטוויטר באותו לילה, היינו כמו פעוטות שזוחלים לכיוון רובה
מישהו מצא בדיוק על איזה מטוס היא נמצאת, כך התחברו
לאתר מעקב אחר הטיסה.
[טיסת בריטיש איירווייז מס. 43, בזמן, נוחתת בעוד שעה ו-34 דקות]
התחילה מגמת סולמית בעולם
#האם ג'סטין נחתה כבר?
[זה די פראי לראות השמדה עצמית של מישהו
מבלי שהוא אפילו יהיה מודע לכך #האם ג'סטין נחתה כבר?]
[ברצינות. אני רק רוצה ללכת הביתה, לישון, אבל כולם בבר
כל כך בעניין של #האם ג'סטין נחתה כבר? לא יכול להפנות מבט, לא יכול לעזוב]
[#האם ג'סטין נחתה כבר? יכול להיות הדבר הטוב ביותר שקרה לערב שישי שלי.]
האם אף אחד בקייפטאון לא הולך לשדה התעופה לצייץ על הגעתה?[
יאללה, טוויטר! הייתי רוצה תמונות]
ונחשו מה? כן היו.
JustineSacco @ למעשה נחתה בקייפ טאון אינטרנשיונל,
ואם אתם רוצים לדעת איך זה נראה לגלות
שזה עתה נקרעת לגזרים בגלל בדיחה מילולית שלא פורשה כהלכה,
לא על ידי טרולים, אלא על ידי אנשים נחמדים כמונו,
ככה זה נראה:
[...היא החליטה לחבוש משקפי שמש כהסוואה.]
אז למה עשינו את זה?
אני חושב שיש אנשים שהיו באמת נסערים
אבל אני חושב שעבור אנשים אחרים,
זה בגלל שטוויטר הוא בעצם מכונת אישור הדדי.
אנו מקיפים את עצמנו באנשים שמרגישים כמונו,
ואנחנו מאשרים אחד את השני,
וזו ממש הרגשה טובה
ואם מישהו עומד בדרכנו אנחנו מסננים אותו החוצה.
ואתם יודעים ההיפך ממה זה?
זה ההיפך מדמוקרטיה.
רצינו להראות שהיה אכפת לנו מאנשים שמתים מאיידס באפריקה.
הרצון שלנו להראות בעלי חמלה זה מה שהוביל אותנו לעשות
את המעשה המאוד לא חומל הזה.
כפי שמגאן או'גיבלין כתבה בבוסטון רוויו,
"זה לא צדק חברתי. זו אלטרנטיבה מזככת. "
בשלוש השנים האחרונות
הסתובבתי ברחבי העולם ופגשתי אנשים כמו ג'סטין סאקו --
והאמינו לי, יש הרבה אנשים כמו ג'סטין סאקו.
יש יותר מהם כל יום.
ואנחנו רוצים לחשוב שהם בסדר, אבל הם לא בסדר.
האנשים שפגשתי היו מרוסקים.
הם דיברו איתי על דיכאון,
וחרדה ונדודי שינה ומחשבות אובדניות.
אישה אחת שאיתה דיברתי, שגם סיפרה בדיחה שלא התקבלה טוב
היא נשארה בבית במשך שנה וחצי.
לפני כן, היא עבדה עם מבוגרים עם קשיי למידה,
והיתה כנראה ממש טובה בעבודה שלה
ג'סטין פוטרה, כמובן, כי המדיה החברתית דרשה את זה.
אבל זה היה יותר גרוע מזה.
היא הלכה לאיבוד,
היא הייתה מתעוררת באמצע הלילה, כשהיא שוכחת מי היא.
ירדו עליה כי היא נתפסה כמי שניצלה לרעה את הפריבילגיה שלה.
וכמובן, זה דבר יותר טוב כדי לרדת על אנשים מאשר הדברים
שבגללם נהגנו לרדת על אנשים, כמו להוליד ילדים מחוץ למסגרת הנישואין.
אבל הביטוי "לנצל לרעה פריבילגיה" הופך לשמש כניסה חופשית
כדי לקרוע לגזרים כמעט כל מי שאנו בוחרים לעשות לו את זה.
זה הופך להיות עדך מפוחת.
וזה גורם לנו לאבד את היכולת שלנו לאמפתיה
ולהבחנה בין עברות חמורות ובלתי חמורות.
לג'סטין היו 170 עוקבים בטוויטר, וכדי לגרום לזה לעבוד,
היא היו חייבים לשוות לה דמות בדיונית.
התהלכה שמועה שהיא הייתה בתו של מיליארדר המכרות דזמונד סאקו.
[בל לנו ללכת שולל על ידי JustineSacco# אביה הוא מיליארדר מכרות דרום אפריקאי.
היא אינה מצטערת. וגם לא אביה.]
חשבתי שזה היה נכון לגבי ג'סטין,
עד שפגשתי אותה בבר, ושאלתי אותה על אביה המיליארדר,
והיא אמרה, "אבא שלי מוכר שטיחים."
ואני נזכר בימים הראשונים של טוויטר,
כאשר אנשים היו מתוודים על סודות מבישים על עצמם,
ואנשים אחרים היינו אומרים, "הו אלוהים, אני בדיוק אותו הדבר."
היום מסע הציד הוא אחר הסודות המבישים של אנשים.
אתם יכולים לנהל חיים טובים, מוסריים,
אבל כמה מליצות רעות בציוץ יכולות להכניע את כל זה,
לרמוז על הרוע הפנימי הסודי שלך.
אולי יש שני סוגים של אנשים בעולם:
אותם אנשים שמעדיפים בני אדם על פני אידיאולוגיה
והאנשים האלה שמעדיפים אידאולוגיה על פני בני אדם.
אני מעדיף בני אדם על פני אידיאולוגיה
אבל עכשיו, האידיאולוגים מנצחים
והם יוצרים במה לדרמות גבוהות מלאכותיות קבועות
היכן שכל אחד הוא גיבור מפואר
או נבל מחליא,
למרות שאנו יודעים שזה לא נכון לגבי אחינו בני האדם.
מה שנכון הוא שאנחנו חכמים וטפשים;
מה שנכון זה שאנחנו אזורים אפורים
הדבר הגדול במדיה החברתית, היה כיצד היא נתנה קול
לאנשים חסרי קול,
אבל אנחנו יוצרים עכשיו חברת מעקב,
שבה הדרך החכמה ביותר לשרוד היא לשוב להיות חסרי קול.
בואו לא נעשה את זה.
תודה.
(מחיאות כפיים)
ברונו ג'וסאניi: תודה לך, ג 'ון.
ג'ון רונסון: תודה, ברונו.
ב.ג.: אל תלך.
מה שמדהים אותי בסיפורו של ג'סטין
זו גם העובדה שאם אתה מגוגל את שמה היום
הסיפור הזה מכסה את 100 העמודים הראשונים של תוצאות גוגל--
אין שום דבר אחר עליה.
בספר שלך, אתה מזכיר סיפור אחר
של קורבן נוסף של קטע של מוניטין,
ובעזרת בלוגים ופוסטים נחמדים, וסיפורים תמימים על אהבתה לחתולים
וחגים, וכאלה הצליחה להסיר את הסיפור
מתוצאות דפי החיפוש הראשונים של גוגל, אבל לא לאורך זמן.
כמה שבועות לאחר מכן, הם זחלו חזרה לראש התוצאות.
האם זה קרב אבוד לגמרי?
ג'ון רונסון: אני חושב שהדבר הטוב ביותר שאנחנו יכולים לעשות,
אם רואים סוג של שיימינג לא הוגן, או שנוי במחלוקת,
זה לדבר, כי לדעתי הדבר הגרוע ביותר שקרה לג'סטין
היה שאף אחד לא תמך בה - כאילו כולם היה נגדה,
וזה גורם לטראומה קשה
לשמוע מעשרות אלפי אנשים שעליך להסתלק.
אבל אם שיימינג קורה ויש המולת קולות, כמו בדמוקרטיה,
שבה אנשים דנים בזה, אני חושב שזה הרבה פחות מזיק.
אז אני חושב שזו הדרך קדימה,
אבל זה קשה, כי אם אתם כן ניצבים לצידו של מישהו,
זה מאוד לא נעים.
ב.ג.: אז בואו נדבר על החוויה שלך,
כי אתה מתייצב כנגד על ידי כתיבת הספר.
אגב, זה ספר חובה לכולם, אוקיי?
אתה מתייצב כנגד בגלל שהספר למעשה מכוון את הזרקור על המביישים.
ואני מניח שלא קיבלת רק תגובות ידידותיות בטוויטר.
ג'.ר.: זה לא עבר כל כך טוב עם כמה אנשים.
(צחוק)
אני מתכוון, אתה לא רוצה רק להתרכז -
כי הרבה אנשים הבינו, והיו ממש נחמדים בעניין הספר.
אבל כן, במשך 30 שנים אני כבר כותב סיפורים על ניצול לרעה של כוח,
וכשאני אומר האנשים החזקים שם בצבא,
או בתעשיית התרופות, כולם מוחאים לי כפיים.
ברגע שאני אומר, "אנחנו האנשים החזקים שמנצלים לרעה את הכוח שלנו עכשיו, "
אני שומע אנשים אומרים, "ובכן, אתה חייב להיות גזעני. גם כן"
ב.ג.: אז אתמול בלילה -- היינו בארוחת ערב,
והתנהלו שני דיונים.
בצד אחד אתה מדבר עם אנשים סביב השולחן -
וזה היה דיון קונסטרוקטיבי נחמד,
בצד השני, בכל פעם שאתה פנית לטלפון שלך
יש מבול של עלבונות.
ג'.ר.: כן, זה קרה אתמול בערב. הייתה לנו ארוחת TED אתמול בערב.
פטפטנו והיה מקסים ונחמד, והחלטתי לבדוק את הטוויטר.
מישהו אמר, "אתה סופרמצ'יסט לבן."
וואז שבתי והייתה לי שיחה נחמדה עם מישהו,
ולאחר מכן חזרתי לטוויטר,
מישהו אמר שעצם הקיום שלי הפך את העולם למקום גרוע יותר .
החבר שלי אדם קרטיס אומר
שאולי האינטרנט הוא כמו סרט משנות ה-80 של ג'ון קרפנטר,
כאשר בסופו של דבר כולם יתחילו לצעוק זה על זה
ולירות זה בזה ואז לבסוף כולם
יברחו למקום בטוח יותר,
ואני מתחיל לחשוב על זה כעל אופציה ממש נחמדה.
ב.ג.: ג'ון, תודה. ג'.ר: תודה לך, ברונו.
מחיאות כפיים)