''Kada je kriza stigla,
ozbiljna ograničenja postojeće ekonomije
i finansijskih modela ubrzo su postala očigledna.''
"Takođe postoji jako ubeđenje, koje i ja delim
da su loše ili prejednostavne i samosvesne ekonomije
pomogle stvaranje krize.''
Sada, verovatno ste svi čuli za slične kritike
koje dolaze od ljudi koji su skeptični zbog kapitalizma.
Ali ovo je drugačije.
Ovo potiče iz srca finansija.
Prvi citat je Žan-Klod Trišea
kada je bio guverner Evropske centralne banke
Drugi citat je iz glave
upravnika Finansijskih usluga Ujedinjenog Kraljevstva.
Da li zapravo ovi ljudi nagoveštavaju
da mi ne razumemo ekonomske sisteme
koji upravljaju modernim društvima?
Postaje još gore.
''Mi trošimo milijarde dolara
pokušavajući da razumemo poreklo univerzuma
dok još uvek ne razumemo ni uslove
za stabilno društvo, za funkcionalnu ekonomiju ili za mir.''
Šta se ovde dešava? Da li je ovo moguće?
Da li zaista razumemo više o materijalu stvarnosti
nego što razumemo materijal
koji nastaje iz naših ljudskih interakcija?
Nažalost, odgovor je da.
Ali postoji intrigantno rešenje koje potiče
od onoga što je poznato kao nauka složenosti.
Da bi se objasnilo šta ovo znači i šta zapravo ovo jeste,
molim vas, dopustite mi da se za čas vratim nekoliko koraka unazad.
Igrom slučaja završio sam u fizici.
To je bio slučajan susret kada sam bio mlad,
i od tada, često sam se pitao
o neverovatnom uspehu fizike
prilikom opisivanja stvarnosti u kojoj se budimo svakog dana.
U suštini, možete razmišljati o fizici na sledeći način.
Uzmete komad stvarnosti koju želite da razumete
i to onda prevodite u matematiku.
Kodirate ga u jednačine.
Tada se predviđanja mogu obaviti i testirati.
Mi smo zapravo veoma srećni što ovo radi,
zbog toga što niko zaista ne zna zašto bi misli u našim glavama
trebalo zapravo da imaju veze sa fundamentalnim radom univerzuma.
Uprkos uspehu, fizika ima svoja ograničenja.
Kao što je Dirk Helbing naglasio u poslednjem citatu,
mi ne shvatamo istinski složenost
koja ima veze s nama, koja nas okružuje.
Ovaj paradoks me je zainteresovao za kompleksne sisteme.
Dakle, ovo su sistemi koji su stvoreni
od više međusobno povezanih ili interaktivnih delova:
najezde ptica ili riba, kolonije mrava,
ekosistemi, mozgovi, finansijska tržišta.
Ovo je samo nekoliko primera.
Zanimljivo, složeni sistemi su veoma teški za mapiranje
u matematičke jednačine,
tako da uobičajeni fizički pristup ovde baš i ne funkcioniše.
Pa šta mi znamo o složenim sistemima?
Pa, ispostavlja se da ono što izgleda kao složeno ponašanje
spolja je zapravo rezultat
nekoliko jednostavnih pravila interakcije.
Ovo znači da možete zaboraviti na jednačine
i početi samo da razumete sistem
posmatrajući interakcije,
pa možete zapravo zaboraviti jednačine
i početi samo da posmatrate interakcije.
I čak postaje bolje, jer većina složenih sistema
poseduje to neverovatno svojstvo koje se zove ispoljavanje.
Tako da ovo znači da sistem kao celina
iznenada počinje da pokazuje ponašanje
koje ne može biti razumljivo ili predviđeno
posmatranjem delova sistema.
Dakle celina je bukvalno više od zbira njenih delova.
I sve ovo takođe znači da možete zaboraviti
pojedinačne delove sistema, koliko su oni složeni.
I ako je to ćelija ili termit ili ptica,
samo se fokusirate na pravila o interakciji.
Kao rezultat, mreže su idealan pokazatelj
složenih sistema.
Čvorovi u mreži
su komponente sistema
i veze su date interakcijama.
Dakle ono što su jednačine za fiziku,
to su složene mreže za učenje složenih sistema.
Ovaj pristup je bio veoma uspešno primenjen
na mnogim složenim sistemima u fizici, biologiji,
kompjuterskim naukama, socijalnim naukama,
ali šta je sa ekonomijom?
Gde su ekonomske mreže?
Ovo je iznenađujuć i značajan jaz u literaturi.
Istraživanje koje smo objavili prošle godine, pod nazivom
''Mreža globalne korporativne kontrole'',
bilo je prva obimna analiza ekonomskih mreža.
Studija je bila dostupna na internetu
i privukla je mnogo pažnje internacionalnih medija.
Ovo je prilično izvanredno, zato što, opet,
zašto niko nije pogledao ovo ranije?
Slični podaci su bili tu duže vreme.
Ono što smo detaljno posmatrali bile su vlasničke mreže.
Dakle ovde su čvorovi kompanije, ljudi, vlade
fondacije, itd.
I veze predstavljaju akcionarske odnose,
tako da akcionar A ima x procenata deonica u kompaniji B.
I mi takođe dodeljujemo vrednost kompaniji
datu putem operativnog prihoda.
Dakle vlasničke mreže otkrivaju obrasce
akcionarskih veza.
U ovom malu primeru, možete videti
nekoliko finansijskih institucija
sa nekim od mnoštva istaknutih veza.
E sad, možete pomisliti da niko nije razmišljao o ovome ranije
zbog toga što su vlasničke mreže
veoma, veoma dosadne za proučavanje.
Dakle, kako je vlasništvo vezano za kontrolu,
kao što ću objasniti kasnije,
gledajući na vlasništva mreža
zapravo vam mogu dati odgovore na pitanja kao što su,
ko su glavni igrači?
Kako su oni organizovani? Jesu li izolovani?
Jesu li međusobno povezani?
I šta je ukupna raspodela kontrole?
Drugim rečima, ko kontroliše svet?
Mislim da je ovo zanimljivo pitanje.
I ima posledice za sistemski rizik.
Ovo je mera za to koliko je ranjiv sistem u celini.
Visok stepen međusobnog povezivanja
može biti loš za stabilnost,
jer se onda stres može širiti kroz sistem,
kao epidemija.
Naučnici su ponekad kritikovali ekonomiste
koji veruju da su ideje i koncepti
važniji od empirijskih podataka,
jer je temeljna smernica u nauci:
Pustimo podatke da govore. Ok. Uradimo to.
Tako smo počeli sa bazom podataka koja sadrži
13 miliona vlasničkih odnosa od 2007.
Ovo je mnogo podataka i zbog toga što smo želeli otkriti,
ko vlada svetom,
odlučili smo da se fokusiramo na transnacionalne korporacije
ili skraćeno TNC.
Ovo su kompanije koje posluju u više od jedne države,
i mi smo ih našli 43.000.
U sledećem koraku, izgradili smo mrežu oko ovih kompanija,
tako da smo uzeli TNC-ove akcionare,
i akcionarske akcionare itd.,
sve uzvodno i uradili smo isto nizvodno
i završilo se mrežom koja sadrži 600.000 čvorova
i milion veza.
Ovo je TNC-ova mreža koju smo analizirali.
I ispostavlja se da je struktuirana na sledeći način.
Dakle, imate periferiju i centar
koji sadrže oko 75 procenata svih igrača
i u centru se nalazi ovo malo ali dominantno jezgro
koje je napravljeno od snažno povezanih kompanija.
Da biste dobili jasniju sliku,
razmislite o području jedne metropole.
Dakle imate predgrađa i periferiju,
imate centar kao finansijsku oblast,
onda bi jezgro bilo nešto kao
najviša zgrada u centru.
I već vidimo znake organizacije koja se ovde dešava.
Trideset šest procenata TNC-ova su samo u srži,
ali oni čine 95 procenata ukupnog operativnog prihoda
celog TNC-a.
U redu, sada smo analizirali strukturu,
kako se onda ovo odnosi na kontrolu?
Dakle, vlasništvo daje pravo glasa akcionarima.
Ovo je normalna predstava kontrole.
I takođe postoje različiti modeli koji vam dozvoljavaju da računate
kontrolu koju dobijate od vlasništva.
Ako imate više od 50 procenata akcija u kompaniji,
dobijate i kontrolu,
ali najčešće to zavisi od relativne raspodele akcija.
I mreža je zaista bitna.
Pre oko 10 godina, g-din Tronketi Provera
je posedovao i kontrolisao malu kompaniju,
koja je posedovala i kontrolisala veću kompaniju.
Shvatate ideju.
Ovo se završilo dajući mu kontrolu u italijanskom telekomu
sa leveridžom od 26.
Tako da ovo znači da, sa svakim eurom koji je uložio,
on je bio u stanju da pomera 26 eura tržišne vrednosti
kroz lanac vlasničkih odnosa.
Ono što smo zapravo izračunali u našoj studiji
jeste kontrola preko TNC-ove vrednosti.
Ovo nam je omogućilo da odredimo stepen uticaja
na svakom akcionaru.
Ovo je veoma mnogo u smislu
ideje Maksa Vebera o potencijalnoj moći,
koja je verovatnoća nametanja volje pojedinca
uprkos otporu ostalih.
Ako želite da izračunate protok u vlasničkoj mreži,
evo šta treba da uradite.
To zapravo nije toliko teško za razumevanje.
Dozvolite da vam objasnim kroz ovo poređenje.
Dakle pomislite o protoku vode kroz cevi
gde su cevi različite debljine.
Slično tome, kontrola teče u vlasničkim mrežama
i sakuplja se u čvorovima.
Dakle šta smo pronašli nakon obračunavanja sve ove mrežne kontrole?
Pa, ispostavlja se da 737 najvećih akcionara
ima potencijal da kolektivno upravlja
sa 80 procenata TNC-ove vrednosti.
Sada zapamtite, započeli smo sa 600.000 čvorova,
tako da ovih 737 najvećih igrača
čini malo više od 0,1 procenta.
To su uglavnom finansijske institucije u SAD i Ujedinjenom Kraljevstvu.
I sve ovo postaje ekstremnije.
Ima 146 najboljih igrača u središtu
i oni zajedno imaju mogućnost da zajednički upravljaju
sa 40 procenata TNC-ove vrednosti.
Šta bi trebalo da ponesete kući od svega ovoga?
Pa, visok stepen kontrole koji ste videli
je veoma ekstreman po svim standardima.
Visok stepen međusobne povezanosti
najboljih igrača u jezgru
može predstavljati značajan sistemski rizik za globalnu ekonomiju
i mogli bismo lako povratiti TNC mrežu
uz nekoliko jednostavnih pravila.
Ovo znači da su te strukture verovatno rezultat
samoorganizovanja.
Ovo je vanredno vlasništvo koje zavisi
od pravila saradnje u sistemu,
tako da verovatno nije rezultat pristupa od vrha na dole
kao globalne zavere.
Naša studija ''je utisak površine meseca.
To nije ulična mapa.''
Tako da bi trebalo da uzmete tačan broj u našoj studiji
sa rezervom,
ipak, on ''nam daje mučan pregled
vrlog novog sveta finansija.''
Nadamo se da smo otvorili vrata za više istraživanja u ovom pravcu
pa će preostali nepoznat teren biti ucrtan u budućnosti.
I ovo polako uzima maha.
Mi vidimo hitnost dugoročnih
i dobro finansiranih programa čiji cilj je razumevanje
našeg umreženog sveta s tačke gledišta složenosti.
Ali ovo je putovanje upravo počelo,
pa ćemo morati da čekamo pre nego vidimo prve rezultate.
Postoji još uvek veliki problem, po mom mišljenju.
Ideje u vezi sa finansijama, ekonomijom, politikom,
društvom, su veoma često ukaljane
ličnim ljudskim ideologijama.
Zaista se nadam da ova perspektiva složenosti
omogućava pronalazak neke zajedničke osnove.
Bilo bi stvarno odlično ako bi imala moć
da pomogne prekid zastoja nastao suprotstavljanjem ideja,
koji izgleda paralizuje naš globalizovani svet.
Stvarnost je veoma složena, moramo se izmaći od dogmi.
Ali ovo je samo moja lična ideologija.
Hvala vam.
(Aplauz)