"כשהמשבר אירע,
המגבלות החמורות של המודלים
הכלכליים והפיננסיים הקיימים התבררו מיד."
"יש גם אמונה חזקה, שאני שותף לה,
שכלכלה גרועה, או פשטנית מדי ושחצנית מדי
סייעה ביצירת המשבר."
כולכם ודאי שמעתם על דברי ביקורת דומים
מפי אנשים שמפקפקים בקפיטליזם.
אבל זה שונה.
זה הגיע מלב המערכת הפיננסית.
הציטטה הראשונה היא מפי ז'אן קלוד טרישה
כשכיהן כנגיד הבנק האירופי המרכזי.
הציטטה השניה היא מפיו של ראש
רשות השירותים הפיננסיים של בריטניה.
האם האנשים האלה רומזים
שאיננו מבינים את המערכות הכלכליות
שמניעות את החברות המודרניות שלנו?
הדברים מחמירים.
"אנו מוציאים מיליארדי דולרים
בנסיון להבין איך נוצר היקום
אך עדיין איננו מבינים מהם התנאים
הנחוצים לקיום חברה יציבה, כלכלה מתפקדת, או שלום."
מה קורה כאן? איך זה ייתכן?
האם אנו מתמצאים יותר במרקם המציאות
מאשר במרקם
שנוצר כתוצאה מיחסי הגומלין האנושיים בינינו?
למרבה הצער, התשובה היא "כן".
אבל ישנו פתרון מסקרן שמגיע
ממה שמוכר כ"מדע המורכבות".
כדי להסביר את המשמעות ואת הדבר הזה,
ברצוני לחזור בקצרה אל העבר.
הגעתי לפיסיקה בטעות.
היה לי איזה מפגש מקרי, כשהייתי צעיר,
ומאז התפעלתי לעתים תכופות
באיזו מידה מצליחה הפיזיקה
לתאר את המציאות שאנו מתעוררים אליה בכל יום.
בקיצור, אפשר לחשוב על הפיזיקה כך:
לוקחים נתח מציאות שרוצים להבינו
ומתרגמים אותו למתמטיקה.
מקודדים זאת למשוואות.
ואז אפשר לבצע תחזיות ולבדוק אותן.
למען האמת, יש לנו מזל שזה מצליח,
כי איש אינו יודע באמת מדוע המחשבות שבראשינו
צריכות בכלל להיות קשורות למנגנוני היסוד של היקום.
חרף הצלחתה, לפיזיקה יש מגבלות משלה.
כפי שדירק הלבינג ציין בציטטה האחרונה,
אין אנו באמת מבינים את המורכבות
שנוגעת לנו, שמקיפה אותנו.
הסתירה הזו היא שגרמה לי להתעניין במערכות מורכבות.
מדובר במערכות שבנויות
מהרבה חלקים בעלי קישוריות ויחסי-גומלין פנימיים:
להקות ציפורים או דגים, מושבות נמלים,
מערכות אקולוגיות, מוחות, שווקים פיננסיים.
ואלה רק כמה דוגמאות.
מעניין שמערכות מורכבות קשות מאד למיפוי
במשוואות מתמטיות.
לכן הגישה הרגילה של הפיזיקה אינה ממש עובדת כאן.
מה ידוע לנו על מערכות מורכבות?
מסתבר שמה שנראה כמו התנהגות מורכבת
במבט מבחוץ, הוא למעשה התוצאה
של מספר כללים פשוטים של יחסי-גומלין.
כלומר שאפשר לעזוב את המשוואות
ופשוט להתחיל להבין את המערכת
ע"י בדיקת יחסי הגומלין,
אפשר באמת לוותר על המשוואות
ופשוט להתחיל להתבונן ביחסי הגומלין.
וזה אפילו משתפר, כי לרוב המערכות המורכבות
יש תכונה מופלאה בשם "נסיקה".
כלומר, שהמערכת ככלל
מתחילה לפתע להפגין התנהגות
שאיננה ניתנת להבנה או לחיזוי
מתוך התבוננות ברכיביה של המערכת.
כך שהשלם הוא אכן גדול מסכום חלקיו.
וכל זה גם אומר שאפשר להתעלם
מחלקי המערכת השונים וממידת מורכבותם.
כך שאם מדובר בתא, או בטרמיט או בציפור,
המיקוד נותר על כללי יחסי הגומלין.
עקב כך, רשתות הן הייצוג האידיאלי
של מערכות מורכבות.
צמתי הרשת
הם רכיבי המערכת,
והקישורים נובעים מיחסי הגומלין.
אז התפקיד שהמשוואות ממלאות בפיזיקה
הוא התפקיד שהרשתות המורכבות ממלאות בחקר המערכות המורכבות.
גישה זו יושמה בהצלחה רבה מאד
במערכות מורכבות רבות בפיזיקה, בביולוגיה,
במדעי המחשב, במדעי החברה,
אבל מה עם הכלכלה?
היכן הן הרשתות הכלכליות?
זהו חלל מפתיע ובולט בספרות.
המחקר שפירסמנו לפני שנה נקרא,
"רשת השליטה של התאגיד הגלובלי"
והיה הניתוח המקיף הראשון של רשתות כלכליות.
המחקר התפשט במהירות באינטרנט
ומשך תשומת-לב רבה מצד התקשורת העולמית.
וזה ראוי לציון, כי, שוב,
מדוע לא בדקו זאת לפני כן?
נתונים דומים קיימים כבר לא מעט זמן.
מה שבדקנו בפרוטרוט הוא רשתות של בעלות.
הצמתים כאן הם חברות, אנשים, ממשלות,
מוסדות וכד'.
והקישורים מייצגים את היחסים עם בעלי המניות,
למשל, לבעל-מניות א' יש איקס אחוזים בחברה ב'.
ואנו גם מקצים ערך לכל חברה
לפי ההכנסה התפעולית.
כך שרשתות-בעלות חושפות את התבניות
של היחסים בין בעלי המניות.
בדוגמה קטנה זו אתם יכולים לראות
מספר מוסדות פיננסיים
כשכמה מהקישורים הרבים מודגשים.
אולי נראה לכם שאיש לא בדק את זה עד כה
כי רשתות-בעלות
הן נושא מאד-מאד משעמם למחקר.
כיוון שבעלות קשורה לשליטה,
כפי שאסביר מיד,
הרי שבחינת רשתות הבעלות
בעצם מספקת תשובות לשאלות כגון,
מיהם השחקנים העיקריים?
איך הם מאורגנים? האם הם מבודדים?
הם יש ביניהם קשרי-גומלין?
ומהי ההתפלגות הכוללת של השליטה?
במלים אחרות, מי שולט בעולם?
לדעתי, זו שאלה מעניינת.
יש לה השלכות מבחינת סיכונים מערכתיים.
זהו מדד המראה כמה המערכת בכללותה פגיעה.
רמה גבוהה של קישוריות פנימית
עלולה להזיק ליציבות,
כי אז הלחצים יכולים להתפשט בכל המערכת
כמו מגפה.
מדענים מתחו מידי פעם ביקורת על כלכלנים
שמאמינים שרעיונות ותפישות
חשובים יותר מנתונים אמפיריים,
כי כלל-יסוד במדע הוא זה:
הניחו לנתונים לדבר. בסדר. הבה נעשה זאת.
התחלנו עם בסיס-נתונים שמכיל
13 מיליון יחסי-בעלות משנת 2007.
זה המון נתונים, והיות שרצינו לגלות
מי שולט בעולם,
החלטנו להתמקד בארגונים רב-לאומיים,
ובקיצור, אר"ל.
מדובר בחברות שפועלות ביותר מארץ אחת,
ומצאנו 43,000.
בשלב הבא שרטטנו את הרשת סביב אותן חברות,
ולשם כך לקחנו את כל בעלי המניות,
ואת בעלי המניות של בעלי המניות, וכו',
כל הדרך עד לפסגה, וכל הדרך עד לתחתית,
וקיבלנו רשת שמכילה 600,000 צמתים
ומיליון קישורים.
זאת רשת האר"ל שניתחנו.
והתברר שהיא בנויה כך:
יש שוליים ויש מרכז
שמכיל כ-75% מכל השחקנים,
ובמרכז יש ליבה קטנה אך דומיננטית
שכוללת חברות עם קישוריות פנימית רבה ביותר.
כדי להמחיש זאת לכם טוב יותר,
חישבו על אזור של כרך עירוני.
יש פרברים ואזורים היקפיים,
יש מרכז, למשל אזור העסקים,
וישנה ליבה, שלעתים מופיעה בדמות
הבניין הגבוה ביותר במרכז.
ויש לנו כבר סימנים של ארגונים כאלה כאן.
ששים ושלושה אחוז מהאר"לים נמצאים בליבה בלבד,
אך הם מייצגים 95% מסך כל ההכנסה התפעולית
של כל האר"לים.
ומשניתחנו את המבנה,
איך זה מתקשר לשליטה?
ובכן, הבעלות מעניקה זכויות הצבעה לבעלי המניות.
זהו הרעיון הרגיל שביסוד השליטה.
ויש מודלים שונים שמאפשרים לחשב
כמה שליטה מעניקה הבעלות.
אם יש לכם יותר מ-50% ממניותיה של חברה,
יש לכם שליטה.
אך בד"כ זה תלוי בהתפלגות היחסית של המניות.
והרשת חשובה מאד.
לפני כ-10 שנים, מר טרונצ'טי פרוברה
החזיק בבעלות ובשליטה על חברה קטנה,
שהחזיקה בבעלות ובשליטה על חברה גדולה יותר.
הבנתם את הרעיון.
בשורה התחתונה, זה העניק לו שליטה ב"טלקום איטליה"
עם כושר מינוף של 26.
כלומר, בכל יורו שהוא השקיע,
היה יכול להניע 26 יורו של ערך-שוק
לאורך שרשרת יחסי הבעלות.
ומה שחישבנו במחקר שלנו
הוא את השליטה בערכם של האר"לים.
זה איפשר לנו להקצות דרגת השפעה מסוימת
לכל בעל-מניות.
זה מאד ברוח
הרעיון של מקס וובר על כוח פוטנציאלי,
שהוא מידת הסבירות שבה אדם יכול לאכוף את רצונו
חרף התנגדותם של אחרים.
אם תרצו לחשב את הזרימה ברשת-בעלות כלשהי,
זה מה שתצטרכו לעשות.
ולמען האמת, לא הכי קשה להבין זאת.
הבה ואסביר בעזרת הדוגמה הבאה.
חישבו על מים שזורמים בצנרת
שיש בה צינורות בקטרים שונים.
בדומה לכך זורמת השליטה ברשתות הבעלות,
ומצטברת בצמתים.
ומה מצאנו אחרי שחישבנו את כל השליטה ברשת?
הסתבר לנו ש-737 בעלי המניות העיקריים
מחזיקים בכוח המשותף לשלוט
ב-80% מערך האר"לים.
זיכרו שהתחלנו עם 600,000 צמתים,
כך ש-737 שחקני הצמרת האלה
הם מעט יותר מ-0.1 אחוז.
הם בעיקר מוסדות פיננסיים בארה"ב ובבריטניה.
וזה מקצין עוד יותר.
בליבה ישנם 146 שחקנים,
וביחד, יש להם פוטנציאל שליטה
ב-40% מערך האר"לים.
מהו הלקח שעליכם ללמוד מכל זה?
ובכן, רמת השליטה הגבוהה שראיתם
היא קיצונית מאד לפי כל קנה-מידה.
הרמה הגבוהה של הקישוריות הפנימית
בין שחקני הצמרת בליבה
עלולה להוות סיכון מערכתי משמעותי לכלכלה העולמית
ואנו יכולים לשכפל בקלות את רשת האר"ל
בעזרת כמה כללים פשוטים.
המשמעות היא שהמבנה שלה הוא כנראה תוצאה
של התארגנות עצמית.
זהו נכס בנסיקה, שתלוי
בכללי יחסי הגומלין במערכת,
כך שיש לשער שזו לא תוצאה של הוראות מלמעלה
כמו בקונספירציה עולמית.
המחקר שלנו "הוא יותר בגדר חיקוי של פני הירח,
מאשר מפת דרכים."
לכן עליכם לקחת את המספרים המדויקים של מחקרנו
בשמץ פקפוק,
אולם הוא "העניק לנו הצצה מפתה
לעולם פיננסי חדש ואמיץ"
אנו מקווים שפתחנו את השער למחקרים נוספים בכיוון זה,
כדי ששאר הארץ הלא-נודעת תמופה בעתיד.
וזה מתחיל אט-אט.
ראינו את הופעתן של תכניות
ארוכות-טווח ועתירות מימון שמטרתן להבין
את עולמנו המרושת מן ההיבט של המורכבות.
אבל אנו רק בראשית הדרך,
כך שיהיה עלינו להמתין בטרם נראה את התוצאות הראשונות.
ועדיין יש בעיה רצינית, לפי דעתי.
רעיונות הנוגעים לכספים, לכלכלה, לפוליטיקה,
לחברה, לעתים קרובות מוכתמים
באידיאולוגיות הפרטיות של אנשים.
אני באמת מקווה שהיבט המורכבות הזה
יאפשר למצוא איזה מכנה משותף.
יהיה ממש נפלא אם יהיה לו הכוח
לעזור לחסל את התקיעות שנגרמת ע"י רעיונות סותרים,
שכנראה משתקים את עולמנו הגלובליסטי.
המציאות כה מורכבת, עד כי עלינו להתרחק מדוגמטיות.
אבל זו רק האידיאולוגיה הפרטית שלי.
תודה לכם.
[מחיאות כפיים]