Navrhuji technologické projekty
pro druhostupňové a středoškolské studenty,
a často k tomu používám celkem neobvyklé materiály.
Inspiruji se svými každodenními problémy.
Například,
jednou jsem potřebovala kostým na setkání fanoušků komiksů,
ale nechtěla jsem za něj utrácet moc peněz,
a tak jsem si udělala vlastní ...
se svítící korunkou a sukní.
(Smích)
A zase jindy
jsem byla zničená, protože má oblíbená mobilní hra,
Flappy Bird,
byla smazána z app store.
(Smích)
Takže jsem čelila dilematu,
buďto nikdy neaktualizovat telefon, a nebo si už hru nikdy nezahrát.
(Smích)
Nespokojená s oběma možnostmi
jsem se rozhodla pro jedinou věc, co mi dávala smysl.
Udělala jsem si fyzickou verzi Flappy Bird,
která nikdy nemohla být z app store smazána.
(Smích)
(Hudba)
(Pípání)
(Hudba)
(Smích)
Několik mých přátel bylo na hře také docela závislých,
a tak jsem je k hraní přizvala.
(Video) Kamarád: Ah!
(Smích)
(Video) Kamarádka: Co to...?
(Smích)
Řekli mi, že je to stejně nesnesitelné jako originální hra.
(Smích)
A tak jsem nahrála demo tohoto projektu na web
a k mému překvapení se stalo populárním.
Během několika dní ho zhlédlo přes dva miliony lidí.
(Smích)
Ještě zajímavější však byly komentáře lidí.
Hodně lidí si chtělo postavit vlastní hru,
nebo se mě ptali, jak jsem to vyrobila.
A to mě utvrdilo v tom, že skrze kreativní projekt
můžeme lidi naučit něco o technologii.
Z peněz vydělaných z toho videa
jsme byli schopní umožnit studentům v naší třídě
vytvořit si jejich vlastní herní krabičky.
I přesto, že to byla celkem výzva,
se toho naučili hodně o konceptech v technologii i programování.
A všichni měli chuť se učit, aby byli schopni dokončit jejich hru.
(Smích)
Nápad učit studenty pomocí kreativních projektů
jsem měla ještě před herní krabičkou.
Když jsem učila na druhém stupni,
požádali jsme studenty, aby vytvořili robota z běžné technologické sady.
Všimla jsem si, že většina z nich vypadala znuděně.
Pár z nich však později začalo brát kousky papíru
a zdobit s nimi svého robota.
Pak se jich přidalo více
a projekt byl pro ně mnohem zajímavější.
A tak jsem začala hledat více kreativních způsobů,
kterými bych studenty seznámila s technikou.
Zjistila jsem, že většina technologických sad dostupných pro školy,
vypadá trochu hrozivě.
Všechny jsou dělány z plastových částí, které nemůžete upravit.
Navíc jsou velmi drahé,
stojí několik stovek dolarů za sadu.
To rozhodně není moc cenově dostupné pro většinu třídních rozpočtů.
Jelikož jsem nic nenašla,
rozhodla jsem se něco vytvořit sama.
Začala jsem s papírem a látkou.
Přece jen jsme si s nimi jako malé děti hráli.
Navíc nejsou nijak drahé
a můžete je najít kdekoliv v domě.
A tak jsem navrhla projekt,
ve kterém studenti můžou vytvořit svítícího tvora,
jen s použitím látky a falešných očí.
Všichni si navzájem pomáhali,
smáli se a mluvili o projektu.
A co je hlavní,
měli možnost zapojit svou vlastní kreativitu.
Vzhledem k úspěchu projektu
jsem pokračovala ve vytváření více takovýchto projektů,
abych vyzývala studenty.
Kromě toho jsem začala pořádat kurzy mimo školu,
v širší komunitě.
A stalo se něco opravdu zajímavého.
Všimla jsem si, že na mé kurzy začalo docházet hodně lidí
z rozdílných prostředí.
Pro upřesnění,
bylo zde více žen a menšin, než jsem očekávala.
To běžně na technologických kurzech nevídáte.
Teď se podívejte na tuhle zprávu z jedné z hlavních tech. společností v roce 2016.
Ženy tvoří pouze 19 procent technologických pracovních sil.
Z toho menšiny tvoří jen čtyři procenta.
Tato statistika vám může být povědomá,
pokud jste chodili do středoškolského klubu robotiky
nebo vysokoškolské inženýrské třídy.
Je zde široká škála problémů,
které přispívají k nedostatku rozmanitosti v technologických silách.
Možná by jedním z řešení mohlo být
představení technologie studentům skrze kreativní projekty.
Neříkám, že by to mohlo vyřešit všechno,
ale mohlo by to představit technologii lidem,
kteří o ni původně nejevili zájem,
kvůli tomu, jak s ní byli seznámeni ve škole.
Takže jak o tom začneme měnit povědomí?
Většina studentů si myslí, že je nudná nebo nevítaná,
takže jsem se při návrhu projektu vždy řídila třemi pravidly.
První je mít nízkou laťku.
To znamená, aby bylo lehké projekt začít.
Podívejte se na tento návod.
V prvním projektu jsme studenty požádali,
aby vytvořili obvod na papíře.
Jak můžete vidět, nezabere mnoho času se to naučit
a je to snadné i pro začátečníky.
Mít nízkou laťku také znamená odstraňování finančních bariér,
které lidi odrazují od dokončení projektu.
Takže s použitím papíru, měděné pásky, svítící diody a baterie
můžou tento projekt dokončit za méně než jeden dolar.
Druhé pravidlo je mít vysoký strop.
To znamená, že je zde spoustu místa pro růst,
a studenti jsou neustále vyzýváni.
Na začátku to může být jen svítící tvor,
pak ale můžou přidat senzory a mikroprocesory
a naprogramovat tvora k interakcím s prostředím.
(Smích)
A poslední,
třetí pravidlo je možnost přizpůsobení.
To znamená, že můžeme projekt udělat relevantním pro kohokoliv.
V tom je krása používání každodenních materiálů.
Je velmi snadné upravit je s použitím papíru a látky.
Takže i když nemáte rádi Flappy Bird,
můžete si udělat vlastní hru.
(Video) Student: Naše hra je o Justinu Bieberovi.
Začal jezdit velice rychle a naším
úkolem je uchránit ho před zatčením Los Angeleskou policií.
(Smích)
(Video) Student: Jo, ale protože se mění,
jsme součástí jeho týmu.
(Smích)
Děkuji Vám.
(Potlesk)