Šta je jedino što će svaka osoba u ovoj prostoriji postati?
Starija.
A većina nas se strese od same pomisli na to.
Kako se osećate kad čujete ovu reč?
Ja sam se osećala isto tako.
O čemu sam najviše brinula?
O završetku balaveći u sumornom hodniku neke institucije.
A onda sam saznala da samo 4% starijih Amerikanaca
živi u staračkim domovima,
i da se procenat smanjuje.
O čemu sam još brinula?
O demenciji.
U stvari, većina nas može razmišljati sasvim dobro do kraja.
Stopa demencije takođe opada.
Stvarna epidemija je zapravo strah od gubitka pamćenja.
(Smeh)
Takođe sam shvatila da su stari ljudi depresivni
zato što su stari i zato što će uskoro umreti.
(Smeh)
Ispostavlja se da što duže ljudi žive,
manje se plaše umiranja,
i da su ljudi najsrećniji na početku i kraju svog života.
To se zove linija sreće u obliku slova U,
i o njoj se govori u desetinama studija širom sveta.
Ne morate biti budista ili milijarder.
Linija predstavlja funkciju načina na koji starenje utiče na mozak.
Tako da sam se počela osećati bolje u smislu starenja,
i počela opsesivno razmišljati o tome zašto tako malo ljudi zna o ovim stvarima.
Razlog je starosna diskriminacija:
diskriminacija i stvaranje stereotipa na osnovu godina.
Osećamo to svaki put kada neko pretpostavi da smo previše stari za nešto,
umesto da otkrije ko smo i za šta smo sposobni,
ili previše mladi.
Starosna diskriminacija ide u oba smera.
Sve vrste diskriminacije su tvorevine društva - rasna, polna, homofobija
što znači da ih mi izmišljamo,
i vremenom se mogu menjati.
Sve ove predrasude nas suprotstavljaju
kako bismo održali status kvo,
kao radnici u auto industriji u SAD koji se takmiče protiv radnika u Meksiku
umesto da se udruže za dobijanje boljih nadnica.
(Aplauz)
Znamo da nije u redu dodeljivati sredstva na osnovu rase ili pola.
Zašto bi bilo u redu upoređivati potrebe mladih i starih?
Sve predrasude se oslanjaju na "razlikovanje" - viđenju grupe ljudi
kao različite od nas samih:
različite rase, religije, nacionalnosti.
Zanimljiva stvar o predrasudi o godinama:
ti različiti smo mi.
Predrasuda o godinama se hrani poricanjem, našom nespremnošću da priznamo
da ćemo i mi postati ta starija osoba.
Poricanje je kada pokušavamo da prođemo kao mlađi
ili kada verujemo u preparate protiv starenja
ili kada se osećamo kao da nas telo izdaje,
samo zato što se menja.
Zašto uopšte prestajemo da slavimo sposobnost da se prilagodimo i rastemo
dok se krećemo kroz život?
Zašto starenje mora da bude
borba da izgledamo i krećemo se
kao mlađe verzije sebe?
Sramotno je da nas nazivaju starijima
dok ne prestane da nas bude sramota toga,
i nije zdravo ići kroz život plašeći se svoje budućnosti.
Što pre izađemo iz začaranog kruga poricanja,
bolje za nas.
Stereotipi su uvek greška, naravno,
ali posebno kada su u pitanju godine
jer što duže živimo,
to se više međusobno razlikujemo.
Zar ne? Razmislite o tome.
A opet, o svima u staračkom domu mislimo
da su istog godišta: stari,
(Smeh)
iako raspon može biti četiri decenije.
Da li možete razmišljati o njima kao o grupi ljudi
između 20 i 60 godina?
Kada odete na zabavu, da li ciljate osobe svojih godina?
Da li ste nekada gunđali o razmaženim milenijalsima?
Da li ste ikada odbili frizuru ili vezu ili izlazak
jer ne odgovara vašim godinama?
Za odrasle, takve stvari ne postoje.
Sva ova ponašanja su puna predrasuda.
Svi to radimo,
a ne možemo se boriti sa pristrasnošću ukoliko je nismo svesni.
Niko se ne rađa sa predrasudom
ali ona počinje u ranom detinjstvu
otprilike u isto vreme kada se stvara stav o rasi i polu
jer nas na svakom koraku bombarduju negativne poruke medija
o kasnijem životu.
Zar ne? Bore su ružne.
Stari ljudi su patetični.
Tužno je biti star.
Pogledajte Holivud.
Anketa o nedavnoj nominaciji za Najbolji film
je otkrila da je samo 12 procenata govornika ili imenovanih likova
imalo 60 i više godina,
a mnogi od njih su prikazani kao oštećeni.
Stariji ljudi mogu biti najdiskriminatorniji
jer imali smo čitav život da usvojimo ove poruke
i nikada nam nije palo na pamet da im se suprotstavimo.
Morala sam to da priznam
i završim konspiraciju.
Pošalice "stariji trenutak", na primer:
prestala sam da ih pravim kad mi je sinulo
da kada sam izgubila ključeve od auta u srednjoj školi
nisam to nazvala ''mlađim trenutkom''.
(Smeh)
Prestala sam da krivim svoje bolno koleno što ima 64 godine.
Moje drugo koleno me ne boli,
a jednako je staro.
(Smeh)
(Aplauz)
Svi se mi plašimo nekog aspekta starenja,
bilo da je to manjak novca,
razboleti se, ili na kraju biti sam,
i ti strahovi su legitimni i stvarni.
Ali ono čega se većina nas nikada ne seti
jeste da iskustvo dostizanja starog doba
može biti bolje ili lošije zavisno od kulture
u kojoj se dešava.
Nije posedovanje vagine ono što ženama otežava život.
Već polna diskriminacija.
(Aplauz)
Nije ljubav prema muškarcu ono što gej momcima otežava život.
Već homofobija.
I nije prolaznost vremena ono što starenje
čini težim nego što mora biti.
Već starosna diskriminacija.
Kada je teško pročitati etikete
ili kada nema rukohvata
ili kada ne možemo otvoriti prokletu teglu,
mi krivimo sebe,
svoj neuspeh da uspešno starimo,
umesto starosnu diskriminaciju koja tu prirodnu tranziciju čini sramnom
i ta ograničenja prihvatljivim.
Ne možete stvoriti novac od satisfakcije
ali stid i strah stvaraju tržišta,
a kapitalizmu su nova tržišta uvek potrebna.
Ko kaže da su bore ružne?
Multimilijarderska industrija za negu kože.
Ko kaže da su perimenopauza, niski T i blagi kognitivni nedostaci
medicinski problemi?
Bilionska farmaceutska industrija.
(Klicanje)
Što jasnije vidimo ove sile na delu,
to je lakše smisliti alternativnu, pozitivniju
i precizniju priču.
Starenje nije problem koji treba rešiti ili bolest koju treba lečiti.
To je prirodni, moćni, životni proces koji ujedinjuje sve nas.
Menjanje kulture je težak zadatak, znam, ali kultura je fluidna.
Pogledajte samo koliko se pozicija žena promenila u toku mog života
ili neverovatne korake koje je pokret za gej prava
načinio za samo nekoliko decenija, zar ne?
(Aplauz)
Pogledajte pol.
Nekada smo ga videli kao binarni, muški ili ženski,
a sada razumemo da je spektar.
Krajnje je vreme da batalimo i binarnost staro-mlado.
Ne postoji graničnik između starog i mladog
nakon kog je sve nizbrdo.
I što duže čekamo da se suprotstavimo toj ideji,
to ona više šteti nama i našem mestu u svetu,
kao na radnom mestu, gde je starosna diskriminacija ogromna.
U Silicijumskoj dolini, inženjeri stavljaju botoks i presađuju kosu
pre ključnih intervjua -
a to su obučeni muškarci bele rase u svojim 30im,
pa vi zamislite efekte u nižem delu lanca ishrane.
(Smeh)
Lične i ekonomske posledice su poražavajuće.
Nijedan stereotip o starijim radnicima ne opstaje kad ga preispitate.
Kompanije nisu fleksibilne ili kreativne zato što su im zaposleni mladi;
one su fleksibilne i kreativne uprkos tome.
Kompanije -
(Smeh)
(Aplauz)
Znamo da raznolike kompanije nisu samo bolje mesto za rad;
one bolje rade.
I baš kao rasa i pol, i starost je kriterijum za raznolikost.
Sve brojnija fascinantna istraživanja
pokazuju da odnos prema starenju
utiče na to kako naši um i telo funkcionišu na ćelijskom nivou.
Kada sa starijima razgovaramo ovako (govori glasnije)
ili ih zovemo ''slatka'' ili ''mlada damo'' -
to se zove govor starijih -
izgleda kao da momentalno ostare,
hodaju i govore manje kompetentno.
Ljudi sa pozitivnijim osećanjima prema starenju
hodaju brže,
uspešniji su na testovima memorije,
brže se leče i žive duže.
Čak i sa mozgovima punim naslaga i čvorova,
neki ljudi ostaju bistri do kraja.
Šta im je zajedničko?
Osećaj svrhe.
A šta je najveća prepreka osećaju svrhe u kasnijem životu?
Kultura koja nam govori da stariti znači sići sa scene.
Zato Svetska zdravstvena organizacija razvija
globalnu inicijativu protiv starosne diskriminacije
kako bi se produžio ne samo životni vek već i zdravstveni.
Žene doživljavaju dvostruki udarac
starosne i polne diskriminacije,
tako da mi starenje doživljavamo drugačije.
Ovde funkcionišu dupli standardi - zamislite -
(Smeh)
utisak da starenje poboljšava muškarce, a obezvređuje žene.
Žene pojačavaju ovaj dupli standard kada se takmiče da ostanu mlade,
još jedna kažnjavajuća i poražavajuća propozicija.
Da li i jedna žena u ovoj prostoriji veruje
da je lošija verzija -
manje interesantna, manje zabavna u krevetu, manje vredna -
od žene kakva je nekada bila?
Ova diskriminacija utiče na naše zdravlje,
naše blagostanje i prihod,
a efekti se vremenom gomilaju.
Oni se dalje ujedinjuju sa rasom i klasom,
zbog čega su, svuda u svetu,
najsiromašnije stare žene obojene kože.
Šta treba zapamtiti sa te mape?
Do 2050, jedna od nas pet,
skoro dve milijarde ljudi,
će imati 60 i više godina.
Dugovečnost je osnovni žig ljudskog napretka.
Svi stariji ljudi predstavljaju ogromno, jedinstveno i neiskorišćeno tržište.
A ipak su kapitalizam i urbanizacija uvukli starosnu predrasudu
u svaku poru zemljine kugle,
od Švajcarske, gde stariji prolaze najbolje,
do Avganistana koji sedi na dnu Global AgeWatch Index-a.
Polovina svetskih zemalja nije pomenuta na toj listi
jer nam nije važno da sakupljamo podatke o milionima ljudi
jer oni više nisu mladi.
Skoro dve trećine ljudi preko 60 godina širom sveta
kažu da imaju problema sa dobijanjem zdravstven nege.
Skoro tri četvrtine kažu da njihov prihod ne pokriva osnovne potrebe
kao što su hrana, struja i pristojno opremljen dom.
Da li je ovo svet koji želimo da naša deca koja vrlo lako mogu živeti sto godina,
naslede?
Svi - sve starosti, svi polovi, sve nacionalnosti -
su stari ili će biti stari,
i ukoliko je ne zaustavimo, starosna diskriminacija će nas sve ugnjetavati.
A to je čini savršenom metom kolektivnog zalaganja.
Zašto dodati još diskriminacije na listu, kada toliko njih, posebno rasizam,
zove upomoć?
Ovako stoje stvari:
ne moramo da biramo.
Kada svet učinimo boljim mestom za starenje,
činimo ga i boljim mestom u kome možemo postojati,
imati invaliditet,
biti gej, ne biti bogati, ne biti beli.
I kada se, u bilo kom dobu, zalažemo za štagod nam bilo važno -
spašavati kitove, demokratiju -
ne samo da taj trud činimo efikasnijim,
mi takođe razoružavamo starosnu diskriminaciju.
Dugovečnost ostaje.
Pokret za stopiranje starosne diskriminacije je na putu.
Ja sam u njemu i nadam se da ćete mi se pridružiti.
(Aplauz i klicanje)
Hvala. Hajde da to uradimo! Hajde da to uradimo!
(Aplauz)