Vaig créixer a Limpopo, a la frontera entre Limpopo
i Mpumalanga, en un petit poble anomenat Motetema.
El subministrament d'aigua i electricitat és tan imprevisible
com el temps i, mentre creixia en aquesta difícil situació,
amb 17 anys, un dia m'estava relaxant amb un parell d'amics
durant l'hivern i estàvem prenent el sol.
El sol d'hivern a Limpopo és molt calent.
Així que, mentre preníem el sol, el meu millor amic va dir:
"Col·lega, per què algú no inventa alguna cosa que
et puguis posar a la pell per no haver-te de banyar?"
I vaig dir: "Ostres, doncs jo ho compraria!"
I quan vaig arribar a casa vaig posar-me a investigar
i vaig trobar unes estadístiques esgarrifoses.
Actualment, més de 2.500 milions de persones al món
no tenen un accés adequat a aigua ni instal·lacions sanitàries.
450 milions d'aquestes persones es troben a l'Àfrica
i 5 milions d'elles es troben a Sud-àfrica.
Diverses malalties es desenvolupen en aquest ambient,
i la més dràstica de totes es diu tracoma.
El tracoma és una infecció dels ulls provocada
per l'entrada de brutícia. Si el pateixes repetidament,
et pots quedar cec.
Aquesta malaltia cega per sempre 8 milions de persones
cada any. I el més sorprenent és
que per evitar infeccions de tracoma
només t'has de rentar la cara:
sense medicaments, pastilles ni injeccions.
Després d'aquestes estadístiques xocants, vaig pensar:
"D'acord, fins i tot si no ho faig per mi mateix
i perquè no vull banyar-me, si més no ho he
de fer per intentar salvar el món". (Riures)
I amb el meu petit i fidel corser, un Nokia 6234
(no tenia un portàtil, ni gaire Internet,
excepte pel cibercafè de 20 rands l'hora),
vaig investigar a la Viquipèdia i a Google sobre locions,
cremes, composicions, punts de fusió, toxicitats
(vaig estudiar ciències a l'institut)
i vaig escriure una petita fórmula en un tros de paper.
Semblava la recepta secreta de la salsa del KFC.
I em vaig dir: "D'acord, ja tinc llesta la fórmula.
Ara hem de dur això a la pràctica".
Quatre anys més tard, després d'haver escrit
un pla de negocis de 40 pàgines al mòbil,
i també la meva patent,
sóc la persona més jove del país amb una patent,
i s'ha acabat això de banyar-se!
Aquesta frase ho diu tot. (Riures)
Havia inventat el DryBath, la primera loció
del món per a substituir els banys.
Literalment, te l'apliques a la pell i no t'has de banyar.
(Riures)
Així que després d'intentar que funcionés durant l'institut
amb els meus recursos limitats, vaig anar a la universitat,
vaig conèixer gent, ho vaig posar en pràctica
i ara tenim un producte que funciona i que està llest
per al mercat. De fet, ja està disponible.
Vam aprendre quatre coses durant la comercialització
i a l'hora de llançar el DryBath al mercat.
Una d'elles és que les comunitats pobres
no compren productes a l'engròs.
Compren segons la necessitat. Una persona d'Alex
no compra un paquet de cigarrets, sinó un cigarret
cada dia, encara que resulti més car.
I vam embalar el DryBath en petits sobres innovadors
que es trenquen per la meitat i s'espremen.
I el millor de tot és que un sobre substitueix un bany
per cinc rands.
Després de crear aquest model, també vam aprendre molt
sobre com promoure el producte.
Ens vam adonar que fins i tot els nois rics
volien el DryBath. (Riures)
Almenys un cop per setmana.
Ens vam adonar que podíem estalviar 80 milions de litres
d'aigua de mitjana cada cop que no es banyaven
i que els nens de les zones rurals guanyaven
dues hores al dia, dues hores per dedicar a l'escola,
dues hores per fer els deures,
dues hores per ser nens i prou.
Després de veure l'impacte global, el vam reduir
a la proposta del valor principal,
que són la neteja i la comoditat.
DryBath és una comoditat per als rics
i salva la vida dels pobres.
Després de posar-lo en pràctica,
ara estem a punt de vendre el producte
a una multinacional per introduir-lo en el mercat minorista,
i vull fer una pregunta al públic d'avui.
A les carreteres de grava de Limpopo,
amb un pressupost de 50 rands a la setmana,
se'm va acudir com fer que el món no s'hagués de banyar.
Què us frena a vosaltres? (Aplaudiments)
Encara no he acabat. No he acabat.
I una altra cosa clau que he descobert
durant aquest procés és que
l'any passat Google em va anomenar una de les ments joves més brillants del món.
Actualment també sóc el millor estudiant empresari
del món i el primer africà en aconseguir aquest reconeixement,
i el que em deixa parat és que vaig fer tot això
només perquè no volia banyar-me. Gràcies.
(Aplaudiments)