Långt innan Descartes kända förkunnande, "Jag tänker, alltså finns jag",
och långt efter det,
har forskare likt filosofer
grubblat över vad de kallar kropp-själ-problemet.
Är sinnet en separat, icke-materiell enhet som styr en maskin av kött och blod?
Eller, om det bara är en flyktig del av vår fysiska kropp,
hur kan det då översätta flödet av våra djuriska känslor
till de synes icke-fysiska erfarenheter som vi kallar tankar?
Men trots att svaren varit debatterade i oändlighet,
visar nya studier på att delar av problemet ligger i
hur vi formulerar frågan i första taget,
genom att anta en distinktion mellan våra sinnesuppfattningar och idéer
som kanske faktiskt inte finns där.
Den traditionella modellen av vår mentala funktion
har varit att sinnena förser separat data till vår hjärna
som sedan översätts till lämpligt mentalt fenomen:
visuella bilder till träd, auditiva upplevelser till fågelsång,
och så vidare.
Emellanåt har vi stött på personer
vars sinnen verkar blandas samman, och tillåter dem att höra färger,
eller smaka ljud.
Tills nyligen har den allmänna uppfattningen varit att detta fenomen,
så kallad synestesi,
varit en direkt kontakt mellan de delar av hjärnan
som ansvarar för sensorisk stimuli,
som att se färgen gul omedelbart vid ljudet av tonen b-moll.
Nyare studier har visat att synestesi
faktiskt medlas genom vår förståelse
av former, färger och ljud våra sinnen uppfattar.
För att tvärsensoriska erfarenheter ska uppstå,
av idéer måste de högre nivåer och koncept våra sinnen associerar
med sinnesuppfattningar vara aktiverade.
Exempelvis, kan formen ses som antingen bokstaven "s" eller nr "5"
och synestesier associerar vardera med olika färger och ljud
baserat på hur de tolkar den
trots att det rent visuella är identiskt.
I en annan studie, skapade synestesier nya färgassociationer
för främmande bokstäver efter att de fått veta vilka bokstäverna var.
Eftersom det bygger på en koppling mellan idéer och känslor,
är detta mentala fenomen bakomliggande synestesi
känd som idestesi.
Synestesi förekommer bara hos vissa personer,
det kan däremot vara vanligare än man tidigare trott.
Idestesi i sig
är en grundläggande del av våra liv.
Praktiskt taget alla känner igen färgen röd som varm och blå som kall
Många skulle säga att ljusa färger, kursiva bokstäver och tunna linjer,
har hög frekvens,
medan jordfärger har låg frekvens.
Samtidigt som många av associationerna förvärvas genom kulturell exponering,
har andra även påvisats hos spädbarn och apor,
vilket tyder på att åtminstone vissa associationer är medfödda.
Ställd inför valet mellan två möjliga namn för dessa former,
så höll människor från helt skilda kulturella och språkbakgrunder,
överväldigande med om att "Kiki" är den spetsiga stjärnan.
medan "Bouba" är den runda klumpen,
både genom deras ljud i sig och den form vår mun gör
för att producera dem.
Detta leder till fler associationer
inom ett rikt nätverk av semantik.
Kiki beskrivs som nervös och duktig,
medan Bouba uppfattas som lat och seg.
Allt detta antyder att våra vardagliga upplevelser,
av färg, ljud och annat stimuli inte lever på helt separata sensoriska öar
utan är organiserade i nätverk av associationer
liknande vårt nätverk av språk.
Detta möjliggör att vi förstår metaforer,
trots att de inte är logiska,
som jämförelsen mellan snö och en vit filt,
baserat på perceptionen av mjukt och ljust.
Idestesi kan till och med vara avgörande för konst,
som bygger på föreningen av det begreppsliga och känslomässiga.
Inom konst höjer idé och känsla varandra,
oavsett om det är en sångtext perfekt förenad med en melodi,
det tematiska innehållet i en tavla
förhöjd i utförandet av färger och penseldrag.
Eller en välkonstruerad handling i en roman,
uttryckt genom perfekt skapade meningar.
Framför allt behöver inte nätverket av associationer skapade genom idestesi
bara vara snarlika vårt språkliga nätverk,
utan kanske faktiskt vara en väsentlig del av det.
Till skillnad från synen
att våra sinnen först fångar en samling av färger och former,
eller vibrationer i luften,
och vårt sinne sedan klassificerar dessa som ett träd eller siren,
tyder idestesi på
att de två processerna sker samtidigt.
Våra sensoriska uppfattningar är skapade av den konceptuella förståelse av världen
Och dessa två hör ihop så mycket
att den ena inte kan existera utan den andra.
Om denna modell av idestesi är riktig,
kan det ha stora implikationer för de största vetenskapliga
och filosofiska frågorna som kretsar kring studiet av sinnet.
Utan tidigare existerande koncept av Jaget,
Skulle Descartes inte haft ett "Jag" att tillskriva tankarna till
Utan ett tidigare nätverk av sammanhängande och distinktiva koncept,
skulle våra sensoriska erfarenheter av världen vara en odifferentierad massa
istället för de åtskilda objekt vi faktiskt uppfattar.
Vetenskapens uppgift är att ta reda på var detta nätverk finns,
hur det är utformad, och hur den interagerar med extern stimuli.
För filosofin, är utmaningen att ompröva
vad denna nya modell av medvetande betyder för vår förståelse av oss själva,
och vår relation till världen omkring oss.