Tettre készen állsz a kapuban,
mikor hirtelen erős viszketést érzel a tarkódon.
Mind bosszankodtunk már kellemetlen viszketés miatt,
de elgondolkodtál-e valaha azon, hogy miért is viszketünk egyáltalán?
Egy átlagos ember tucatszám tapasztal viszketést minden nap.
Sok minden válthat ki viszketést,
mint mondjuk az allergiás reakció,
a bőrszárazság,
vagy akár betegség is.
És vannak rejtélyes fajták, melyek ok nélkül, csak úgy felbukkannak,
vagy azért jönnek elő, mert szó esik a viszketésről.
Éppen a fejedet vakarod, ugye?
Akárhogy is, lássuk az egyik leggyakoribb kiváltó okot, a rovarcsípést.
Amikor egy szúnyog megcsíp,
egy antikoagulásnak nevezett vegyületet juttat a szervezetedbe,
ami megakadályozza, hogy a véred megalvadjon.
Ez a vegyület, amire mi enyhén allergiásak vagyunk,
hisztamint szabadít fel a szervezetben,
ami kitágítja a hajszálereket.
Ettől fokozódik a véráramlás,
ami segít felgyorsítani a test immunreakcióját
a vélt fenyegetéssel szemben.
Ez megmagyarázza a duzzanatot,
és emiatt szoktak a szemeink is bedagadni a pollentől.
A hisztamin bekapcsolja a viszketésben részt vevő idegeket is,
ezért vakarózunk, ha valami megcsíp.
De magát a viszketést még nem értjük pontosan.
Tudásunk nagy része valójában
az egerek viszketésének tanulmányozásából származik.
A tudósok rájöttek, hogy az egereknél a viszketés jeleit
a fájdalomért felelős idegek egyik alcsoportja továbbítja.
Ezek az idegek egy nátriuretikus polipeptid B nevezetű molekulát termelnek,
amely egy olyan jelet közvetít, ami a gerincvelőn át eljut az agyba,
és ott létrehozza a viszketés érzetét.
Mikor vakarózunk, a körmök mozgása a bőrünkön
gyenge fájdalomjelzést hoz létre, ami felülírja a viszkető érzést.
Ez olyan, mint a figyelemelterelés, ami enyhülést hoz.
De van a viszketésnek bármilyen evolúciós célja?
Vagy csak azért van, hogy idegesítsen minket?
Egy uralkodó elmélet szerint a bőrünk azért különösen érzékeny az érintésre,
hogy segítsen elhárítani a külvilág veszélyeit.
Gondolj csak bele.
Automatikus vakarózó reakciónk eltávolít mindent,
ami a bőrünkön keresztül árthat nekünk,
mint egy ártalmas szúrás,
egy rovarcsípés
vagy egy mérgező növény indái.
Ez megmagyarázhatja azt is, hogy miért nem érzünk viszketést a testünkben,
mondjuk a beleinkben,
amiket ezek a külső veszélyek nem fenyegetnek.
De képzeld el, milyen őrjítő lenne!
Néhány embernél hibás a folyamat,
és túlzott viszketést eredményez, ami veszélyt jelent az egészségükre.
Egy kirívó példa a téveszmés parazitózis nevű pszichés betegség,
amikor valaki azt gondolja, hogy a testét atkák vagy bolhák borítják,
amik a bőrén és a bőre alatt rohangálnak,
és emiatt folyton úgy érzi, viszket.
Egy másik a fantomviszketés,
ami amputáláson átesett betegeknél fordul elő.
Mivel a sérülés súlyosan károsította az idegrendszert,
az összekeveri a test normál idegjelzéseit,
és olyan végtagokban hoz létre érzetet, amik már nincsenek.
Az orvosok új gyógymódokat keresnek ezen viszketéses anomáliák kezelésére.
Az amputáltaknál tükrözik a megmaradt végtagot,
amit a beteg megvakar.
Az így létrehozott illúzióval becsapják az agyat,
ami azt gondolja, hogy a képzeletbeli viszketést kielégítették.
Furcsa, de ez valóban működik.
A kutatók a viszketésben részt vevő géneket is vizsgálják,
és olyan kezeléseket fejlesztenek ki, melyek néhány súlyos esetben
megállítják magát a viszketést.
Ha úgy érzed a megvakarhatatlan viszketés maga a pokol,
Dante egyetért veled.
Az olasz költő írásában, a Pokol egyik részében
az embereket azzal büntették, hogy örök viszketés gyötörje őket.