Probabil că nu e nevoie să vi se spună cât de important e creierul.
La urma urmei, fiecare experiență,
gândurile și acțiunile voastre, percepțiile și amintirile voastre
sunt procesate aici, în centrul de control al corpului vostru.
Dacă deja pare prea mult pentru un singur organ,
e doar o mică parte din ceea ce face creierul.
Ţi-ai da seama de majoritatea acțivităților sale
doar dacă s-ar opri din senin.
Creierul e alcătuit din miliarde de neuroni,
și trilioane de conexiuni.
Neuronii pot fi activați de stimuli specifici sau de gânduri,
dar adesea sunt activi în mod spontan.
Unii trimit impulsuri ciclic, într-un ritm prestabilit,
alții trimit rafale scurte de impulsuri înainte să se oprească
sau rămân inactivi perioade mai lungi
până ce miile de input-uri de la ceilalți neuroni sosesc în ritmul cerut.
Rezultă ritmuri elaborate ale activității cerebrale generate intern,
„bâzâind” în fundal fie că suntem treji, adormiți,
sau că încercăm să nu ne gândim la absolut nimic.
Această activitate cerebrală spontană
stă la baza tuturor celorlalte funcții ale creierului.
Cele mai importante dintre activitățile cerebrale automate
sunt cele care ne țin în viață.
De exemplu, în timp ce ați fost atenți la acest video,
activitatea spontană a creierului a menținut frecvența respirației
între 12 și 16 respirații pe minut, asigurându-se că nu vă sufocați.
Fără un efort conștient,
semnale de la trunchiul cerebral sunt trimise prin măduva spinării
la mușchii care dilată plămânii,
făcându-i să se dilate și contracte fie că ești sau nu atent.
Circuitele neuronale ce stau la baza acestei activităţi spontane ritmice
se numesc generatoare centrale,
și controlează multe comportamente repetitive simple,
precum respirația, mersul și deglutiţia.
Activitatea neurală continuă stă la baza percepției noastre senzoriale.
Ai crede că neuronii din retină ce traduc lumina în semnale nervoase
ar rămâne tăcuți în întuneric,
dar, de fapt,
celulele ganglionare retiniene care comunică cu creierul
sunt permanent active.
Semnalele pe care le trimit cresc sau descresc în frecvenţă
și nu sunt rafale separate.
La fiecare nivel, sistemul nostru nervos abundă în activitate spontană
care îl ajută să descifreze și să răspundă eventualelor semnale.
Pilotul automat al creierului nu are doar funcții biologice de bază.
Vreodată, mergând spre casă, v-ați gândit ce aveți la cină,
apoi v-ați dat seama că nu vă amintiți ultimele cinci minute?
Nu înțelegem toate detaliile,
dar știm că activitatea continuă din multiplele părți ale creierului
poate cumva coordona o sarcină complexă,
implicând funcții cognitive și motorii,
ghidându-vă pe calea bună și mișcându-vă picioarele
în timp ce planificați cina.
Poate cel mai interesant lucru la activitatea cerebrală spontană
e participarea la unul dintre cele mai misterioase
și mai puţin înțelese fenomene ale corpului: somnul.
Voi adormiți și deveniți inactivi noaptea, dar creierul vostru, nu.
În timp ce dormiți,
activitatea spontană continuă devine treptat tot mai sincronizată,
ajungând la neuro-oscilaţii ample, ritmice, care cuprind tot creierul.
Această tranziție spre ritmuri mai organizate ale somnului
începe cu mici grupuri de neuroni strânși în hipotalamus.
În ciuda numărului lor mic, acești neuroni au un efect imens
în deconectarea zonelor din trunchiul cerebral, care ne țin treji și atenţi,
lăsând alte zone – cortexul și talamusul – să-şi intre încet în propriile ritmuri.
Cu cât dormim mai adânc,
cu atât mai lent și mai sincronizat devine acest ritm,
somnul profund fiind dominat de unde delta de amplitudine mare și frecvență mică.
Surprinzător, în mijlocul acestui somn cu unde lente,
activitatea spontană sincronizată a creierului
trece repetat la rafale de impulsuri variate, care apar când suntem treji.
Acesta e stadiul de somn REM,
când ochii se mișcă rapid în timp ce visăm.
Neurologii încă încearcă să răspundă la multe întrebări fundamentale despre somn,
cum ar fi rolul său în întinerirea capacității cognitive,
homeostaza celulară și întărirea memoriei.
Mai vast se cercetează
cum poate creierul să realizeze sarcini atât de importante și complexe,
cum ar fi șofatul, sau chiar respirația, fără ca noi să conștientizăm asta.
Deocamdată, până vom înțelege mai bine dedesubturile funcţionării sale spontane,
trebuie să recunoaștem meritul creierului de a fi mai deștept decât noi.