כנראה לא צריך לספר לכם כמה המוח שלכם חשוב.
אחרי הכל, כל דבר שאתם חווים,
המחשבות שלכם והפעולות שלכם,
התפישות שלכם והזכרונות שלכם
מעובדים פה במרכז השליטה של הגוף.
אבל אם זה כבר נראה הרבה לאיבר יחיד לטפל בו,
זה למעשה רק חלק קטן ממה שהמוח עושה.
רוב הפעילויות שלו הן כאלה שאתם לא מודעים אליהם,
אלא אם הן פתאום נעצרות.
המוח עשוי ממיליארדי ניורונים,
וטריליוני חיבורים.
ניורונים יכולים להיות מופעלים על ידי גירויים ספציפיים או מחשבות.
אבל הם גם הרבה פעמים פועלים ספונטנית.
כמה יורים באופן חוזר בתבנית קבועה.
אחרים יורים במהירות בפרצים קצרים לפני שהם נכבים,
או נשארים שקטים לתקופות ארוכות
עד שאלפי נתונים מנוירונים אחרים מסתדרים בדיוק בדרך הנכונה.
בקנה מידה גדול,
התוצאה היא קצבים מורכבים של פעילות שנוצרת במוח,
שמזמזמים בשקט ברקע
בין אם אנחנו ערים, ישנים,
או מנסים לא לחשוב על כלום בכלל.
ופעולות המוח האלה שמתרחשות ספונטנית
יוצרות את הבסיס עליו כל הפעולות המוחיות האחרות מסתמכות.
הפעולות הכי חיוניות שמתרחשות עצמאית
הן אלו ששומרות עלינו בחיים.
לדוגמה, בעוד שמתם לב לסרטון הזה
פעילות ספונטנית במוח שלכם דאגה שתמשיכו לנשום
בין 12 ל 16 נשימות בדקה, ודאגה שלא תחנקו.
בלי כל מאמץ מודע,
אותות מחלקים של גזע המוח שלכם נשלחים דרך חוט השדרה
לשרירים שמנפחים את הריאות שלכם,
וגורמים להם להתרחב ולהתכווץ, בין אם אתם שמים לזה לב או לא.
המעגלים העצביים שבבסיס הפעילות הקצבית הספונטנית
נקראים מעוררי התבנית המרכזית,
ושולטים בהרבה פעולות חוזרות פשוטות,
כמו נשימה,
הליכה,
ובליעה.
פעילות עצבית נמשכת נמצאת גם בבסיס של התפיסה החושית.
זה אולי נראה
שהניורונים ברשתית שלכם שמתרגמים אור לאותות עצביים
ישארו שקטים בחושך,
אבל למעשה,
תאי הגנגליון הרשתי שמתקשרים עם המוח
תמיד פעילים.
והאותות שהם שולחים הם עליות וירידות בקצב הפעילות,
במקום פרצים נפרדים.
אז בכל רמה, מערכת העצבים שלנו מלאה פעילות ספונטנית
שעוזרת לה לפרש ולהגיב לכל אות שהיא מקבלת.
והטייס האוטוומטי של המוח שלנו לא רק מוגבל לפעולות הביולוגיות הבסיסיות שלנו.
האם אי פעם הייתם בדרך הביתה,
התחלתם לחשוב על מה יש לארוחת ערב,
ואז הבנתם שאתם לא זוכרים שהלכתם בחמש הדקות האחרונות?
בעוד אנחנו לא מבינים את כל הפרטים,
אנחנו יודעים שהפעילות המתמשכת בחלקים מרובים של המוח
איך שהוא מסוגלת לתאם מה שהיא למעשה פעולה מורכבת
שכוללת גם פעולות מחשבתית וגם תנועתית,
מנחה אתכם בדרך הנכונה ומניעה את רגליכם
בעוד אתם חושבים על ארוחת הערב.
אבל אולי הדבר הכי מעניין בנוגע לפעילות מוחית ספונטנית
הוא המעורבות שלה באחת התופעות הכי מסתוריות
ולא מובנות של הגוף שלנו: שינה.
אתם אולי נכבים ונעשים לא פעילים בלילה,
אבל המוח שלכם לא.
בעוד אתם ישנים,
פעילות ספונטנית מתמשכת הופכת בהדרגתיות ליותר ויותר מסונכרנת,
ולבסוף מתפתחת לתנודה עצבית קצבית
שעוטפת את המוח.
המעבר הזה לקצב המאורגן יותר של השינה
מתחיל עם מקבצים קטנים של ניורונים שנמצאים בהיפותלמוס.
למרות המספר הקטן שלהם,
לניורונים יש השפעה עצומה
בכיבוי אזורי גזע מוח שבדרך כלל שומרים עליכם ערים וערניים,
ונותנים לחלקים אחרים כמו הקורטקס והתלמוס,
לשקוע לאט לקצבי ברירת המחדל שלהם.
ככל שאנחנו ישנים עמוק יותר,
הקצב נעשה אטי ומסונכרן יותר,
עם השלבים העמוקים ביותר נשלטים על ידי גלי דלתא עם תדירות נמוכה ושיא גדול.
אבל למרבה הפלא, באמצע שנת הגלים האיטיים הזו,
הפעילות הספונטנית המסונכרנת של המוח
עוברת במחזוריות לסוג של פרצים משתנים
שמתרחשים כשאנחנו לגמרי ערים.
זה שלב השינה שידוע כשנת REM,
בו העיניים שלנו נעות במהירות קדימה ואחורה כשאנחנו חולמים.
מדעני מוח עדיין מנסים לענות על הרבה שאלות בסיסיות בנוגע לשינה,
כמו התפקיד שלה בחידוש יכולות קוגניטיביות,
שמירה על שיווי משקל תאי,
וחיזוק הזיכרון.
ובאופן כללי יותר, הם חוקרים
איך המוח מצליח במשימות כל כך חשובות ומורכבות,
כמו נהיגה, או אפילו נשימה, בלי המודעות שלנו.
אבל בינתיים, עד שנוכל להבין טוב יותר
את הפעולות הפנימיות של הפעולות הספונטניות,
אנחנו צריכים לתת למוח שלנו קרדיט על כך שהוא חכם בהרבה
מאיתנו.