Filozoful grec Aristotel a spus
că dacă un lucru nu există, nu există nici cuvântul care-l denumește,
iar dacă nu există cuvântul care denumește un lucru,
atunci acel lucru nu există.
Deci, când vorbim despre alegeri,
cei care trăim în democrație știm despre ce vorbim.
Avem cuvintele. Avem vocabularul.
Știm ce e aceea o secție de votare.
Știm ce e acela un buletin de vot.
Dar cum e în țările fără democrație?
În țările unde nu există cuvintele care denumesc conceptele
de la baza unei societăți democratice?
Lucrez în domeniul asistenței electorale,
adică sprijinim democrațiile emergente
să organizeze alegeri, deseori pentru prima dată.
Când lumea mă întreabă cu ce mă ocup
de multe ori primesc următorul răspuns:
„Ești unul din cei care străbat lumea
impunând democrația vestică unor țări care nu-i pot face față!”
Națiunile Unite nu impun nimic nimănui.
Chiar nu fac asta,
mai mult, ceea ce facem
este ferm ancorat în Declarația Universală a Drepturilor Omului din 1948,
articolul 21, care spune
că orice persoană ar trebui să aibă dreptul de a-și alege guvernatorul.
Deci aceasta este baza.
Specializarea mea este mobilizarea publicului.
Ce înseamnă asta? Un alt jargon.
De fapt înseamnă proiectarea de campanii informaționale
prin care candidații și votanții
care nu au avut niciodată ocazia de a candida sau vota
înțeleg unde, când și cum să se înregistreze,
unde, când și cum să voteze;
de ce este important să ia parte.
Așa că voi concepe, probabil, o anumită campanie pentru a ajunge la femei
pentru a mă asigura că ele pot lua parte
la acest proces.
Tinerii de asemenea.
Toate tipurile de oameni.
Persoanele cu hadicap.
Încercăm să ajungem la toată lumea.
Și nu este întotdeauna ușor, pentru că deseori în această muncă,
de-a lungul anilor în care am făcut-o, am observat acum
că lipsesc cuvintele,
deci ce e de făcut?
Afganistan.
Este o țară cu un nivel ridicat de analfabetism,
și asta a fost o problemă în 2005,
când am organizat două alegeri în aceeași zi.
Motivul a fost că logistic era foarte complicat,
părea mai eficient să facem asta.
A fost eficient,
dar pe de altă parte, să explici două alegeri în loc de una
a fost și mai complicat.
Așa că am folosit o grămadă de imagini,
și când s-a ajuns la realul buletin de vot,
am avut probleme pentru că foarte mulți voiau să ia parte,
am avut 300 de candidați pentru 52 de locuri
în Wolesi Jirja, adică alegerile parlamentare.
Iar pentru Consiliul Provincial, am avut și mai mulți candidați.
Am avut 330 pentru 54 de locuri.
Cât despre designul buletinului de vot,
așa arăta acesta.
E de mărimea unui ziar.
Acesta era buletinul de vot Wolesi Jirga --
(Râsete)
Da, și --
acesta era pentru Consiliul Provincial.
Chiar mai mult.
Așadar, vedeți că am folosit multe simboluri.
Am avut și alte probleme în Sudanul de Sud.
Sudanul de Sud a fost altceva.
Erau foarte mulți oameni care, desigur, nu votaseră niciodată,
dar era și un nivel extrem, extrem de ridicat de analfabetism,
și o infrastructură foarte proastă.
Este o țară de mărimea Texasului, aproape.
Erau 7 km de drum pavat,
7 km în toată țara,
iar asta include asfaltul pe care au aterizat avioanele
în Juba Airport.
Deci transportarea materialelor electorale
era extrem de dificilă.
Oamenii nu aveau idee despre cum arată o cutie.
Era foarte complicat,
deci comunicarea verbală era evident esențială,
dar erau 132 de limbi.
Deci a fost extrem de provocator.
Apoi am ajuns în Tunisia în 2011.
Era Primăvara Arabă.
A fost generat un val de speranță prin această mișcare enormă
ce avea loc în regiune.
Era în Libia, Egipt, Yemen.
Era un moment istoric enorm.
Stăteam de vorbă cu comisia electorală,
discutam despre diverse aspecte ale alegerilor
și îi auzeam folosind cuvinte pe care nu le-am mai auzit,
și am lucrat cu irakieni, iordanieni, egipteni,
iar deodată foloseau cuvintele acestea,
și m-am gândit: „Asta e ciudat.”
Și ceea ce a dat naștere la asta a fost cuvântul „obsevator”.
Discutam despre observatorii electorali,
iar comisarul pentru alegeri vorbea despre „mulahiz” în arabă.
Asta înseamnă „a observa” într-un mod pasiv,
de exemplu: „Am observat că el purta un tricou albastru deschis.”
Am verificat dacă tricoul era albastru deschis sau nu?
Acesta este rolul observatorului electoral.
Este foarte activ, este explicat prin tot felul de tratate,
și deține funcția de control.
Apoi mi-am dat seama de faptul că în Egipt,
ei foloseau termenul „mutabi", care înseamnă „a urma."
Așadar acum aveam adepții alegerilor electorale.
Dar nici asta nu e tocmai corect,
pentru că există un termen deja acceptat și folosit
și anume „muraqib” adică un „controler”
Are acea noțiune a controlului.
M-am gândit că nu e bine să ai trei cuvinte pentru același concept.
Și împreună cu colegii, am realizat că probabil e rolul nostru
să ne asigurăm că au fost înțelese cuvintele
și să creăm o lucrare de referință
ce poate fi folosită în regiunea arabă.
Și asta am făcut.
Așadar împreună cu colegii mei
am lansat „Dicționarul Arab de Terminologie Electorală”,
și am lucrat în opt țări diferite.
A constat în definirea a 481 de termeni
care formau baza a tot ceea ce trebuie să știi
dacă organizezi o alegere democratică.
Am definit termenii,
am lucrat cu colegii arabi și am ajuns la o înțelegere
asupra cuvintelor potrivite în arabă.
Limba arabă este foarte bogată și asta este marea problemă.
Dar există 22 de țări care vorbesc limba arabă,
și folosesc limba arabă modernă
care este araba folosită în toată regiunea
în ziare și emisiuni,
dar desigur, variază de la o țară la alta și de la un limbaj obișnuit la altul -
dialect, expresiile uzuale, etc.
Astfel s-a mai adăugat un strat de complicații.
Deci pe de o parte era problema
că limba nu era „coaptă” pe deplin,
apăreau neologisme, noi expresii.
Am definit toți acești termeni,
și apoi am avut opt corespondenți în regiune.
Le-am prezentat proiectul,
iar ei ne-au răspuns.
„Da, înțelegem definiția.
Suntem de acord cu ea,
dar așa spunem noi la noi în țară.”
Pentru că nu aveam de gând să armonizăm sau să forțăm armonizarea.
Noi încercam să facilităm înțelegerea între oameni.
Marcate cu galben sunt expresiile diferite
folosite în diferite țări.
Sunt fericită să spun, a durat trei ani să producem așa ceva
pentru că am finalizat proiectul și l-am aplicat apoi pe teren,
am stat de vorbă cu comisarii electorali în toate diferitele țări,
am dezbătut, am definit și am redefinit proiectul,
și l-am publicat în final în noiembrie 2014 în Cairo.
Și a fost o cale lungă. Am publicat 10.000 de copii.
Astăzi, sunt 3.000 de descărcări de pe internet în format PDF.
Am auzit recent de la un coleg că au început să îl folosească în Somalia.
Vor produce o versiune în Somalia,
pentru că nu există nimic în Somalia.
E bine de știut.
Iar nou formata Organizație Arabă pentru Organismele de Management Electoral
încearcă să profesionalizeze
felul în care alegerile au loc în regiune,
o folosesc și ei.
Iar Liga Arabă a construit o unitate de observare arabă
și o folosesc și ei.
Ceea ce este foarte bine.
Totuși, aceasta este o lucrare de referință destul de pătrunzătoare.
Este complexă, iar mulți termeni sunt destul de tehnici,
deci o persoană obișnuită probabil nu ar folosi nici o treime din ei.
Dar oamenii din Orientul Mijlociu
au fost privați de orice formă de ceea ce noi numim educație civică.
Este parte din programa noastă școlară.
Nu există în acea parte de lume,
și simt că este dreptul oricărei persoane
de a ști cum funcționează aceste lucruri.
Și este bine să te gândești să realizezi o lucrare de referință
pentru oamenii obișnuiți,
și să ținem cont că acum
avem o bază de lucru,
dar avem și tehnologia,
deci putem reuși folosind aplicațiile de pe telefon,
video, animații.
Sunt tot felul de unelte ce pot fi folosite acum
pentru a comunica aceste idei oamenilor
pentru prima oară în limba lor.
Auzim multe despre suferința din Orientul Mijlociu.
Auzim haosul războiului. Auzim terorismul.
Auzim despre sectarism și toate știrile oribile
care ajung la noi permanent.
Ceea ce nu auzim noi e ce gândesc oamenii obișnuiți.
La ce aspiră ei?
Haideți să le dăm mijloacele, să le dăm cuvintele.
Majoritatea este tăcută
pentru că nu are cuvintele.
Majoritatea tăcută trebuie să știe.
Este timpul să punem la dispoziția oamenilor uneltele cunoașterii
cu care se pot autoinforma.
Majoritatea tăcută nu trebuie să fie tăcută.
Haideți să îi facem auziți.
Vă mulțumesc foarte mult.
(Aplauze)