מייקל בראונינג: מהנדס,
חדשן --
יותר נכון, ממציא --
ואב מעורר השראה.
הייתה לו תשוקה לטייס, כמו שכבר בטח ניחשתם
מהמתנה המפוקפקת שקיבל בשנות ה-70 לעזיבת המשרד
ולאחר כ-40 שנה מיצירתה,
אספנו קומץ של אנשים,
צוות שמטרתו העיקרית
לתקוף את אתגר התעופה שעורר השראה מזה שנים
באופן שעוד לא נעשה לפני
וזהו המסע שארצה לשתף איתכם.
השערת הבסיס ממנה יצאנו, היא שגוף ונפש האדם,
ללא ספק, ראיתם זאת בימים האחרונים,
היא מכונת פאר מדהימה.
מה אם היינו משדרגים את המכונה המדהימה הזו
עם פאר הטכנולוגיה?
אם תחשבו על טיסה בגישה הזו,
עד לאן תוכלו להגיע?
אז שותפי לצוות בדנטון שבלונדון,
עושה עבודה טובה ממני בסוג זה של עבודה
נחשו מה? זוהי לונדון.
הרעיון היה לשפר את זה
אז איך ניתן לעשות זאת?
אז, רכשנו אחד מאלו
זוהי טורבינת גז זעירה.
והיא היוותה את הבסיס.
פיסת המכונה הזעירה הזו, הרשימה אותנו מאד
החלטנו לנסות שניים בשטח.
הגיבורה האמיתי, דרך אגב, ממש שם ברקע,
היא החקלאית שמטפלת בשדה הירק,
שעושה עבודה נהדרת בלנסות ולהתעלם מאיתנו --
(צחוק)
אני חושב שהדבר היחידי הפחות מצחיק, זה הדשא
שכנראה נפגע די רציני.
אתם יכולים לשער את כמות הדחף,
כאשר אני מנסה לעמוד מולו ולא באמת מצליח.
מדובר על דחף של כ-50 קילו.
התרשמנו מזה מאד.
וממש חשבנו שאנחנו מתקדמים לאנשהו
אז החלטנו להמשיך בדרך היחידה שהייתה לנו הגיונית:
לוקחים ארבעה.
(צחוק)
אני חייב להודות, אני תמיד אוהב להסתכל על זה שוב.
אחרי מחשבה רבה, ניסינו לפזר את העומס מעט.
כיוון שתפקיד הרגליים הוא לשאת בעומס,
למה שלא ננסה לפזר מעט?
ההחלטה הזו הייתה טובה
הריתמה לעומת זאת --
רעיון טוב שלא ממש עבד,
כמו שתראו מיד.
כל התהליך הזה, היה ברובו ניסויים --
[צחוק]
כן, זה לא באמת עבד, נכון?
לרוב למדנו בדרך של ניסוי וטעייה
ורוב הכישלונות כללו נפילות.
כאן כמו שאתם שמים לב, יש לנו חמישה מנועים --
למרות שאחד מהם היה זקוק לטיפול,
עדיין החלטנו לנסות.
[צחוק]
ואז סתמתי את צינור הדלק
לקח חשוב, שלימד אותנו לא לנסות את זה שוב
זוהי דרך ללא מוצא
(צחוק)
שלושה מנועים על כל יד --
זה היה מגוחך.
המשקל על כל יד הגיע ל-70 קילו.
ושוב, ניסוי גרוע
(צחוק)
לאט לאט הרגשנו שישנה התקדמות ממשית
כזו שמספיקה לגרום לתחושה שאולי -
נצליח להגיע ליעד
אתם יכולים לראות - נראה טוב.
המודל בו שמנו אחד על כל רגל, ושניים על כל יד,
בשרטוטים, מספיק כוח דחף.
ואז עשינו את הדבר הבא,
ואני עדיין אוהב לראות את זה.
לראשונה, שש שניות של תעופה רציפה
(מחיאות כפיים)
זו הייתה נקודת המפנה בה המאמץ עבר מ:
"אני ממש לא בטוח שזה הולך לעבוד,"
ל: "אני לא מאמין, זה עובד!"
משם המשכנו ללטש,
אבל המשכנו גם ליפול הרבה.
כפי שציינתי, כישלון זו הדרך הטובה ביותר ללמוד
אחרי זמן מה, התחלנו ממש לעדן את המערכת
ועוד תראו, את היציבות ויכולת השליטה --
אין כאן חוטים או כל דבר אחר --
זה שילוב שלנו, מלטשים את הטכנולוגיה.
הוספנו בגב קופסת פלסטיק עבור כל האלקטרוניקה
וממש למדנו שליטה ואיזון
בחלק הקצר הבא חסכתי מכם את הרעש
ואדבר בו במקום.
אחרי כמה זמן, רעש המנוע הופך לבלתי נסבל
זה קרה רק לפני מספר שבועות.
אתם יכולים לראות שהאיזון והשליטה כבר די טובים.
ואני חושב שאישרנו את השערת הבסיס ממנה התחלנו,
שהגוף והנפש האנושי, עם השדרוג הנכון,
יכול להשיג דברים נפלאים.
כמו שכבר אמרתי:
אני כבר לא חושב לאן להזיז את הידיים בשלב זה
אלא מתמקד במטרה אליה אני רוצה להגיע.
מעט כמו נסיעה על אופניים,
ידי פשוט עושות את שלהן,
זוהי חוויה מאד מוזרה.
אז מה צופן לזה העתיד?
אמשיך לדבר במקביל לנחיתה --
אני חושב שאני נוחת בקטע הזה.
אני לא חושב שמעכשיו כולם ירוצו לסופר המקומי
או ייקחו את ילדם לבית הספר עם המערכת הזו בזמן הקרוב.
אבל הצוות ב"גרביטי" מייצרים טכנולוגיה מדהימה
שתגרום לזה להיראות כמו משחק ילדים.
אנחנו עובדים על כמה דברים
שיקרבו את חווית התעופה הלא שגרתית הזו
לקהל רחב יותר, מעבר להדגמות ולאירועים שכבר עשינו.
ואפילו התחלנו לחפש אחר טייס שני ושלישי,
אם יש מתנדבים.
יש לי חזון,
אולי ישמע קצת חצוף, אבל פשוט אומר את זה,
שבאחד הימים, נוכל להמריא מעל לחוף,
לעוף לאורך קו החוף, ולנסוק מעט גבוה יותר,
עם חלק מאביזרי הבטיחות אנחנו עובדים על לגרום לזה לקרות
ומעבר לאופק, מגיע הרקולס עם הגלגלים פתוחים,
ותוך כדי שהוא עובר, אתה מתחיל לצבור מהירות
ונראה אם נוכל להתקרב --
מאחור כמובן, לא מקדימה, זאת תהיה טעות --
ואז לנסות ולנחות מאחור.
וכמו שכבר אמרתי, אנחנו עדיין רחוקים מהרגע הזה.
אם לרגע ניקח צעד אחורה, זהו לא רק רגע מכונן
אלא גם מסע אישי בשבילי.
מחזיר אותי לתמונה החמודה,
יותר נכון תמונה בתוך ציור.
לצערי, אבי התאבד כשהייתי בן 15,
והשאיר כמות אדירה של שאפתנות לא מנוצלת
הוא היה ממציא מדהים,
יוצר משכמו ומעלה.
והייתי רוצה להאמין, לו רק זה היה אפשרי,
שאם הוא היה מסתכל מטה,
הוא היה --
בטוח הוא היה צוחק מחלק מהדברים שעשינו כאן,
אני חושב.
ואת זה אני מוקיר לו.
תודה רבה.
(מחיאות כפיים)
([דיבוב])ריצ'ארד בראונינג: כנראה שאני יותר לחוץ
לעשות את ההדגמה אחרי זה
יש לי עוד הרבה דברים להספיק היום,
במקרה הכי גרוע, המנוע עלול לא להתניע,
או שתהיה תקלה בזמן שאני באוויר.
לכן אני נשאר בגובה מאד נמוך
אז המקרה הכי גרוע הוא שאראה כמו אידיוט כשאנחת על הישבן.
וכולכם תוכלו להנות על חשבוני
[מוסיקה]
[מנוע מאיץ]
[קולות תרועה]