קלה, עליזה ושמחה.
מוזיקה זו היא מהמפורסמות מתחילת המאה ה-18.
היא הוצגה באינספור סרטים ופרסומות טלויזיה,
אבל מהי, ולמה היא נשמעת כך?
זוהי הפתיחה של "אביב" מ"ארבע העונות"
של המלחין האיטלקי אנטוניו וִיוַואלְדִי.
"ארבע העונות" מפורסמות בין השאר כי הן תענוג לאוזן.
אבל חשוב מכך,
הן מספרות סיפור.
בזמן הדפסתן באמסטרדם ב-1725,
הן לוו בשירים
שתיארו בדיוק את מאפייני העונה
שויוואלדי ניסה להעביר למושגים מוזיקליים.
בכך שהוא סיפק תוכן עלילתי למוזיקה אינסטרומנטלית,
ויוואלדי הקדים את זמנו בדורות.
אם הייתם קוראים את השירים בזמן שמיעת המוזיקה,
הייתם מגלים שהסצנות בשירים
מותאמות היטב לדימויים המוזיקליים.
מספרים לנו שהציפורים מברכות את האביב בשיר שמח,
וזה בדיוק מה שהן עושות כאן.
אך במהרה פורצת סופת רעמים.
לא זאת בלבד ששומעים כאן רעמים וברקים מוזיקליים,
יש גם ציפורים נוספות,
רטובות, מבוהלות ועצובות.
ב"קיץ" התור מזמרת את שמה "טורטורלה" באיטלקית,
לפני שסופת ברד משטחת את השדות.
"סתיו" מביא ציידים להוטים הרודפים אחר טרפם.
קונצרטו ה"חורף" מתחיל בנקישת שיניים בקור,
לפני שאנו תופסים מחסה לצד מדורה מפצחת.
ואז חוזרים לסופה,
שם מתרחשות החלקות ונפילות על הקרח.
בשבועות החורף הראשונים, השנה הישנה עומדת להסתיים,
וכך גם חקירתו המוזיקלית של ויוואלדי את העונות.
רק בתחילת המאה ה-19
מוזיקה אינסטרומנטלית תוכניתית אקספרסיבית, כפי שקראו לה,
הפכה לפופולרית.
עד אז, הרכבים גדולים ומגוונים יותר היו הכלל,
עם כלי נשיפה מעץ ומתכת וכלי הקשה המספרים את הסיפור.
אבל ויוואלדי הצליח לעשות זאת רק עם כינור אחד, מיתרים וצֶ'מְבָּלוֹ.
בשונה מבן זמנו, באך,
ויוואלדי לא ממש התעניין בפוגות מסובכות.
הוא העדיף להעניק למאזיניו בידור נגיש
עם מנגינות החוזרות על עצמן ביצירה,
המזכירות לנו היכן היינו קודם.
אז הפרק הראשון בקונצרטו "אביב" מתחיל עם נושא לאביב,
וגם מסתיים איתו, מעט שונה מהפעם הראשונה בה הוא נשמע.
זו היתה דרך מקורית למשוך מאזינים,
וויוואלדי,
שנחשב לאחד הכנרים הכי מחשמלים בתחילת המאה ה-18,
הבין את הערך במשיכת קהלים.
בקונצרטים כאלה הוא הופיע לפעמים ככנר הכוכב.
ובאחרים הציגו את המוזיקאיות הצעירות של הפיאטה,
בית-ספר לבנות בוונציה, בו ויוואלדי כיהן כמנהל המוזיקלי.
רוב התלמידות היו יתומות.
הנגינה שימשה לא רק ככלי חברתי המתאים לנשים צעירות,
אלא גם כקריירה פוטנציאלית
עבור אותן נשים שהתקשו למצוא חתן מוצלח.
גם בזמנו של המלחין,
המוזיקה של ויוואלדי שימשה כהסחת דעת עבור כולם,
ולא רק לאצילים העשירים.
300 שנה לאחר מכן, זו גישה שעדיין עובדת,
והמוזיקה של ויוואלדי עדיין נשמעת כמו סוסים צועדים.