Že nekaj let
na nacionalni ravni govorimo o spolnem nasilju v univerzitetnih naseljih.
Nedvomno
je nujno potrebno, da mladi razumejo osnovno pravilo privolitve.
A tu se pogovor o spolnosti konča.
In v tem vakuumu informacij
mediji in internet,
ta novi digitalni cestni vogal,
namesto nas učijo naše otroke.
Če resnično želimo, da se mladi družijo varno, etično
in, da, prijetno,
je čas za odprto diskusijo o tem, kaj se zgodi po besedi 'da'.
To vključuje prekršitev največjega tabuja
in pogovor z mladimi
o zmožnosti in pravici žensk do spolnega ugodja.
Ja.
(aplavz)
Dajte, no, dame.
(aplavz)
Tri leta sem se pogovarjala z dekleti, starimi od 15 do 20 let,
o njihovem odnosu in izkušnjah s spolnostjo.
In odkrila sem,
da mlade ženske morda čutijo, da se imajo pravico zaplesti v spolnost,
ne čutijo pa nujno, da so upravičene do užitka.
Študentka drugega letnika na prestižni univerzi
mi je povedala:
"Prihajam iz družine pametnih, močnih žensk.
Moja stara mama je bila drzna in svojeglava,
moja mama je intelektualka,
moja sestra in jaz sva glasni in to je najina oblika ženske moči."
Nato je nadaljevala in mi opisala svoje spolno življenje,
serijo avantur za eno noč,
ki so se začele, ko je imela 13 let,
in ki niso bile
posebej odgovorne
niti posebej vzajemne
niti niso dale veliko užitka.
Skomignila je z rameni.
"Dekleta smo verjetno vzgojena tako, da postanemo ta krotka bitja,
ki ne izražajo svojih želja ali potreb."
"Samo trenutek," sem rekla.
"Ali mi nisi pravkar povedala, da si pametna, močna ženska?"
Hmknila je.
"Verjetno," je nazadnje rekla,
"mi nihče ni povedal, da se pamet in moč nanaša tudi na spolnost."
Verjetno bi morala reči, da se kljub lažni reklami
najstniki ne spuščajo v spolnost pogosteje ali prej
kot pred 25 leti.
Spuščajo pa se v druge vrste vedenje.
In ko to ignoriramo,
ko to označimo kot 'ne seks',
to odpre vrata tveganemu vedenju in nespoštovanju.
To še posebej velja za oralni seks,
ki se najstnikom zdi manj intimen kot spolni odnos.
Dekleta mi pravijo: "To ni nič posebnega,"
kot da so vse prebrale ista navodila,
vsaj če so fantje tisti, ki oralni seks sprejemajo.
Mlade ženske imajo veliko razlogov za sodelovanje.
Počutile so se zaželjene,
na ta način so si izboljšale položaj v družbi.
Včasih je bil to način, kako se izogniti neprijetni situaciji.
Brucka na univerzi na Zahodni obali mi je rekla:
"Dekle fanta oralno zadovolji na koncu večera,
ker z njim noče imeti spolnega odnosa,
on pa pričakuje, da bo zadovoljen.
Če torej hočem, da gre,
in nočem, da se med nama kaj zgodi ..."
Slišala sem toliko zgodb deklet, ki so izvajale enostranski oralni seks,
da sem se začela spraševati:
"Kaj če bi ti vedno, ko si sama z moškim,
ta rekel, da mu iz kuhinje prinesi kozarec vode,
on ti pa nikoli ne bi prinesel kozarca vode,
če pa bi, bi bilo ..
"Kaj hočeš?"
Veste, z obžalovanjem.
Tega ne bi prenašale.
A ni vedno tako, da fantje nočejo.
Dekleta jim niso dovolila.
Dekleta so izrazila občutek sramu v zvezi s svojimi genitalijami.
Občutek, da so istočasno ogabne in svete.
Ženska čustva o svojih genitalijah
so direktno povezana z njihovim užitkom pri seksu.
A Debby Herbenick, raziskovalka na Indiana University
verjame, da je dekliško dojemanje genitalij na udaru.
Pod vse večjim pritiskom so,
da jih dojemajo kot nesprejemljive v svojem naravnem stanju.
Raziskave kažejo,
da si približno tri četrtine žensk na univerzi odstranjuje vse sramne dlake,
vsaj občasno,
več kot polovica pa redno.
Dekleta mi povedo, da se brez dlak počutijo čistejše,
da gre za osebno določitev.
Pa vendar sem razmišljala, če bi bile same na zapuščenem otoku,
bi tako preživljale svoj čas?
(smeh)
In ko sem vrtala dalje,
se je pojavila temnejša motivacija:
izogib ponižanju.
"Fantje se obnašajo, kot da bi se jim dlake gnusile,"
mi je povedala mlada ženska.
"Nihče noče, da se o njem tako govori."
Vse pogostejše odstranjevanje dlak me spominja na 20. leta 20. stoletja,
ko so si ženske začele redno briti pazduhe in noge.
Takrat so prišle v modo kratke obleke z resicami
in ženske okončine so nenadoma postale vidne,
na voljo javnemu kritiziranju.
Mislim, da je tudi to znamenje,
da so najbolj intimni deli dekliškega telesa na voljo javnemu pregledu,
na voljo kritiki,
da je nenadoma pomembneje, kako se zdi nekomu drugemu
kot kako se ona počuti.
Trend britja je sprožil porast labioplastike.
Labioplastika pomeni obrezovanje notranjih in zunanjih sramnih usten
in je najhitreje naraščajoča kozmetična operacija med najstnicami.
Med l. 2014 in 2015 je za 80% pogostejša
in če dekleta, mlajša od 18 let, predstavljajo 2% vseh kozmetičnih posegov,
je od teh 5% labioplastik.
Najbolj zaželjeni izgled,
pri katerem zunanje ustne izgledajo združene kot školjka,
se imenuje ...
počakajte ...
Barbika.
(stok)
Mislim, da mi ni treba povedati,
da je Barbika narejena iz plastike
in da nima genitalij.
(smeh)
Trend labiplastike je postal tako zaskrbljujoč,
da je Ameriški kolegij porodničarjev in ginekologov
izdal mnenje o tem postopku,
ki je redko nujno potreben,
ni dokazano varen
in ima stranske učinke, kot so brazgotinjenje, otrplost, bolečina
in zmanjšan seksualni občutek,
Res je,
na srečo,
da je število vključenih deklet še vedno precej majhno,
a govorijo nam
nekaj zelo pomebnega o tem, kako dekleta vidijo svoje telo.
Sara McClelland,
psihologinja na University of Michigan,
je skovala meni najljubši izraz, ko govori o tem:
intimna pravica.
Ideja je, da ima seks politične, pa tudi osebne posledice,
prav tako kot, kdo pri vas doma pomiva posodo
in kdo sesa preprogo.
Vzbuja podobna vprašanja o neenakosti,
o ekonomskem neskladju,
nasilju,
fizičnem in mentalnem zdravju.
Intimna pravica nas prosi, da pomislimo,
kdo se ima pravico vključiti v izkušnjo.
Kdo ima pravico uživati v njej?
kdo je osnovni prejemnik?
In kako vsak izmed partnerjev definira izraz 'dovolj dobro'.
Pošteno povedano mislim, da so ta vprašanja varljiva in včasih travmatična
že za odrasle ženske,
ko pa govorimo o dekletih,
mi kar naprej po glavi hodi ideja, da njihove zgodnje spolne izkušnje
ne bi smele biti nekaj, kar je treba prestati.
Pri svojem delu
je McClellandova ugotovila, da mlade ženske pogosteje kot mladi moški
uporabljajo partnerjev užitek kot merilo svojega zadovoljstva.
Takole govorijo:
"Če je on spolno potešen,
potem sem tudi jaz spolno potešena."
Mladi moški pogosteje merijo svoje zadovoljstvo z lastnim orgazmom.
Mlade ženske tudi definirajo slab spolni odnos drugače.
V največji raziskavi doslej
o spolnem vedenju Američanov
so poročale o bolečini pri svojih spolnih odnosih
v 30% primerih.
Uporabile so tudi besede 'depresivno',
'poniževalno'
'ponižujoče'.
Mladi moški nikoli niso uporabili teh izrazov.
Ko mlade ženske poročajo o stopnji spolnega zadovoljstva,
ki je enako ali večje kot tisto od mladih moških -
in v raziskavi je tudi to -
je to lahko zavajujoče.
Če se dekle spusti v spolni odnos z upanjem, da je ne bo bolelo,
da se bo počutila blizu svojemu partnerju
in da bo on doživel orgazem,
bo zadovoljna, če se bodo ti kriteriji izpolnili.
Nič ni narobe, če se želimo počutiti blizu svojemu partnerju
ali želimo, da je srečen,
in orgazem ni edino merilo neke izkušnje,
ampak odsotnost bolečine,
to je zelo nizka stopnička na lestvici lastne spolne izpolnitve.
Ob poslušanju vsega tega in razmišljanju o tem
sem se začela zavedati, da smo nad ameriškimi dekleti izvedli
neke vrste psihološko obrezovanje.
Začne se že v otroštvu,
ko starši fantkov pogosteje imenujejo vse njihove dele telesa.
Vsaj rečejo: "To je tvoj lulček."
Starši deklic od popka takoj preskočijo na kolena
in vse vmes pustijo neimenovano.
(smeh)
Ni boljšega načina, kako nekaj narediti neizrekljivo,
kot da se ga sploh ne poimenuje.
Potem gredo otroci k zdravstveni vzgoji
in se naučijo, da imajo fantje erekcijo in izliv,
dekleta pa imajo ...
menstruacijo in nezaželeno nosečnost.
In vidijo tisti notranji diagram ženskih spolnih organov,
saj veste, tistega, ki izgleda kot neke vrste krmilna ročica.
(smeh)
In med nogami je vedno zasenčen.
Tako nikoli ne rečemo besede vulva
in zagotovo nikoli ne rečemo ščegetavček.
Potem ni presenetljivo,
da se več kot polovica najstnic med 14. in 17. letom
nikoli ne samozadovoljuje.
In potem se spustijo v svoje partnerske izkušnje,
mi pa pričakujemo, da bodo nekako razumele, da je spolnost zanje in o njih,
da bodo lahko izrazile svoje potrebe, svoje želje, svoje meje.
To je nerealno.
Nekaj pa je.
Dekleta se potrudijo za partnerjev užitek,
ne glede na spol partnerja.
V istospolnih zvezah
prepad med orgazmom izgine.
Mlade ženske doživijo vrhunec enako pogosto kot moški.
Lezbijke in biseksualke so mi povedale,
da so se počutile osvobojene, ko so delale po svoje,
svobodne, da ustvarjajo izkušnje, ki jim ustrezajo.
Lezbijke so tudi sprožile razmišljanje o prvem spolnem odnosu
kot definiciji nedolžnosti.
Ne zato, ker spolni odnos ni pomemben,
a vredno je razmisliti, zakaj jemljemo to dejanje,
ki ga večina deklet povezuje z neudobjem in bolečino,
kot črto v pesku spolne odraslosti -
toliko bolj pomembno,
toliko bolj spreminjajoče kot kar koli drugega.
In vredno je razmisliti, kako to služi dekletom.
Jih varuje pred boleznimi,
prisilo, izdajo, posilstvom?
Vzpodbuja vzajemnost ali ljubezen?
Kaj pove o načinu, kako vidijo druga spolna dejanja,
jim daje več nadzora
in veselja v njihovi izkušnji?
In kaj pomeni o homoseksualnih najstnikih,
ki lahko imajo mnoge spolne partnerje brez heteroseksualnega spolnega odnosa.
Vprašala sem mlado lezbijko, ki sem jo srečala:
"Kako si vedela, da nisi več devica?"
Rekla je, da je morala poguglati.
(smeh)
In Google ni bil prepričan.
(smeh)
Nazadnje se je odločila, da ni več bila devica
ko je doživela prvi orgazem s partnerko.
In pomislila sem -
stoj!
Kaj če si samo za sekundo
predstvavljamo, da je to definicija?
Ponovno, ne zato, ker spolni odnos ne bi bil pomemben,
seveda je,
ampak ni edina pomembna stvar.
Raje kot da mislimo o spolnem odnosu kot o teku proti cilju,
nam to pomaga na novo pojmovati spolni odnos kot bazen izkušenj,
ki vključujejo toplino, ljubezen, vzburjenje,
željo, dotik, itimnost.
In vredno je vprašati mlade:
kdo je v resnici seksualno bolj izkušen?
Tisti, ki se tri ure mečka s partnerjem
in eksperimentira s spolno napetostjo in komunikacijo,
ali tisti, ki se na zabavi napije in se poseksa z neko naključno osebo,
da bi izgubil nedolžnost, preden gre na univerzo?
Edini način, kako lahko pride do tega premika v mišljenju,
je, da z mladimi več govorimo o spolnosti.
Če te pogovore normaliziramo,
jih vključimo v vsakdanje življenje,
na drugačen način govorimo o intimnih dejanjih,
na način,
na način, kako govorimo o ženskah v javnosti.
Vzemimo anketo 300 naključno izbranih deklet
iz nizozemske in ameriške univerze,
dveh podobnih univerz,
ki govorijo o svojih zgodnjih spolnih izkušnjah.
Nizozemska dekleta poosebljajo vse, kar pravimo, da si želimo od svojih deklet.
Imele so manj negativnih izkušenj,
kot so bolezni, nosečnost, obžalovanje,
in več pozitivnih izidov,
na primer, da so lahko komunicirale s partnerjem,
ki ga dobro poznajo.
Pripravile so se na odgovornost izkušnje,
uživale so.
Kaj je njihova skrivnost?
Nizozemska dekleta so rekla, da so njihovi zdravniki, učitelji in starši
z njimi odkrito govorili
od zgodnje starosti
o spolnosti, užitku in pomembnosti medsebojnega zaupanja.
Še več,
čeprav ameriški starši niso bili nujno manj sproščeni med pogovorom o spolnosti,
večinoma obrnemo te pogovore
popolnoma v smer tveganja in nevarnosti,
nizozemski starši pa govorijo o ravnotežju med odgovornostjo in veseljem.
Moram vam povedati,
tudi sama kot starš,
da me je zelo prizadelo,
ker vem,
da če se ne bi lotila te raziskave,
bi s svojim otrokom govorila o kontracepciji,
o zaščiti pred boleznimi,
o privolitvi, ker sem modern starš.
In mislila bi si -
dobro sem opravila.
Zdaj pa vem, da to ni dovolj.
Vem tudi, kaj si želim za naša dekleta.
Želim jim, da bi videle spolnosti kot vir znanja o sebi,
kreativnost in komunikacijo
kljub potencialnemu tveganju.
Želim jim, da bi znale uživati v čutnosti svojega telesa,
ne da bi bile zreducirane nanj.
Želim jim, da bi lahko zahtevale, kar si želijo v postelji,
in to tudi dobile.
Želim jim, da bi bile varne pred nezaželeno nosečnostjo,
boleznijo,
krutostjo,
razčlovečenjem,
nasiljem.
Če jih kdo spolno napade,
jim želim, da bi se lahko zatekle v šolo,
k svojim delodajalcem,
na sodišče.
Vem, da veliko zahtevam,
a ne preveč.
Kot starši, učitelji, zagovorniki in aktivisti
smo vzgojili generacijo deklet, ki imajo svoj glas,
ki pričakujejo enakopravnost doma,
v učilnici,
na delovnem mestu.
Zdaj je čas, da zahtevajo tudi svojo intimno pravico
v svojih zasebnih življenjih.
Hvala.
(aplavz)