Am trăit prima lovitură de stat cînd aveam patru ani.
Din cauza loviturii de stat a trebuit să plecăm din țara mea natală, Ghana,
și să ne mutăm în Gambia.
Întîmplarea a făcut că la șase luni după sosirea noastră
a fost și acolo o lovitură militară.
Țin bine minte cum ne-am trezit în toiul nopții,
am luat cu noi ce am putut
și am mers vreo două ore
pînă la un adăpost.
O săptămînă am dormit sub pat,
de teamă că ar putea intra gloanțe pe fereastră.
Apoi cînd aveam opt ani
ne-am mutat în Botswana.
De data asta a fost altfel.
Nu erau lovituri de stat,
totul mergea bine, învățămîntul era superb.
Aveau o infrastructură așa bună că încă de atunci
aveau sistem telefonic cu fibre optice, mult înaintea țărilor occidentale.
Singurul lucru pe care nu-l aveau
era propriul lor post național de televiziune
și-mi amintesc cum mă uitam la posturi din țara vecină, Africa de Sud.
Îl vedeam pe Nelson Mandela în închisoare cum i se oferă șansa de a ieși
dacă renunță la lupta împotriva apartheidului.
Dar el nu, n-a renunțat pînă cînd nu și-a atins obiectivul
de a scoate Africa de Sud din apartheid.
Țin minte că mă gîndeam cum un lider bun a reușit singur
să schimbe atît de mult Africa.
Apoi la 12 ani
familia m-a trimis la liceu în Zimbabwe.
Inițial și aici a fost nemaipomenit:
economie în creștere,
infrastructură excelentă
și părea un model de dezvoltare economică în Africa.
Am absolvit liceul în Zimbabwe și m-am dus la facultate.
După șase ani m-am întors în țară.
Totul era altfel.
Se făcuse țăndări.
Emigraseră milioane de oameni,
economia era pe butuci
și dintr-odată cei 30 de ani de dezvoltare păreau șterși cu buretele.
Cum a putut o țară să decadă atît de mult și atît de repede?
Cei mai mulți vor fi de acord că totul e din cauza liderilor.
Un om, președintele Robert Mugabe,
e responsabil aproape exclusiv pentru distrugerea acestei țări.
Experiența mea de a fi copilărit în diferite țări din Africa
a avut două urmări.
Prima e că m-a făcut să mă îndrăgostesc de Africa.
Oriunde m-am dus am simțit minunata frumusețe a continentului nostru
și am văzut tenacitatea și spiritul oamenilor noștri.
Mi-am dat atunci seama că vreau să-mi dedic viața
pentru progresul acestui continent.
Dar am înțeles și că progresul Africii presupune să rezolvi problema liderilor.
Vedeți, țările în care am locuit,
cu loviturile de stat
și cu corupția pe care am văzut-o în Ghana, Gambia și Zimbabwe,
contrastează cu exemplele minunate pe care le-am văzut
în Botswana și Africa de Sud, de lideri buni.
M-au ajutat să înțeleg că Africa se ridică sau coboară
după cum e calitatea liderilor.
Sigur, v-ați putea gîndi liderii contează oriunde.
Dar dacă ar fi să rețineți un singur lucru din ce vă spun, e acesta:
în Africa, spre deosebire de orice alt loc din lume,
influența pe care o poate avea un lider bun
e mult mai mare decît oriunde altundeva. Și iată de ce.
E din cauză că în Africa avem instituții slabe: justiția, constituția,
societatea civilă și așa mai departe.
Iată regula generală în care cred eu:
în societățile cu instituții puternice
influența unui lider bun e limitată,
dar dacă instituțiile sînt slabe
ajunge un singur lider bun pentru a construi sau distruge țara.
Să vă spun ceva mai concret.
Să zicem că devii președintele SUA.
Te gîndești: „Mișto, am reușit!
Sînt omul cel mai puternic din lume.”
Și atunci zici: „Ia să dau o lege.”
Imediat vine Congresul și te bate pe umăr: „Nu, nu, nu, nu. N-ai voie.”
Spui: „Ia să încerc așa.”
Vine Senatul și spune: „Nț, nu prea ai voie.”
Sau spui: „Ia să tipăresc niște bani. Cred că economia are nevoie de un stimul.”
Guvernatorul băncii centrale va zice că ești nebun. Ai putea fi demis pentru asta.
Dar dacă devii președinte în Zimbabwe
și spui „Știi ceva? Îmi place postul ăsta.
Cred c-am să-l ocup pentru totdeauna.”
(Rîsete)
Și chiar poți!
Ai chef să tipărești bani?
Îi spui guvernatorului băncii centrale: „Te rog să dublezi masa monetară.”
El o să-ți zică: „Am înțeles, să trăiți. Mai doriți să fac și altceva?”
Asta e puterea pe care o au liderii africani
și de aceea au cel mai mare impact pe acest continent.
Vestea bună e că liderii africani sînt de o calitate tot mai bună.
Aș zice că am avut trei generații de lideri.
Generația 1 sînt cei care au apărut în anii 1950 și 1960,
oameni ca Kwame Nkrumah în Ghana și Julius Nyerere în Tanzania.
Ne-au lăsat ca moștenire independența Africii.
Ne-au scos din colonialism. Hai să le recunoaștem meritul.
Au fost urmați de generația 2.
Sînt oameni care n-au adus altceva decît prăpăd în Africa:
războaie, corupție, violarea drepturilor omului.
Acesta e liderul african tipic, cel care ne vine primul în minte:
Mobutu Sese Seko în Zair, Sani Abacha în Nigeria.
Din fericire cei mai mulți dintre ei s-au dus
și au fost înlocuiți de generația 3.
Sînt oameni ca Nelson Mandela și mulți din liderii africani de azi,
ca Paul Kagame și alții.
Sigur, liderii aceștia nu sînt deloc perfecți.
Dar ceva tot au realizat: au făcut în bună parte curățenie după generația 2.
Au oprit luptele.
Eu îi numesc „generația stabilizatoare”.
Sînt mult mai responsabili față de popor,
au îmbunătățit politicile macroeconomice,
iar acum vedem pentru prima dată cum se dezvoltă Africa,
e de fapt a doua regiune a lumii ca viteză de dezvoltare.
Liderii aceștia nu sînt deloc perfecți,
dar una peste alta sînt cei mai buni lideri din ultimii 50 de ani.
Iar de aici încotro?
Eu cred că generația care urmează acum,
generația 4,
are o șansă unică
de a schimba radical continentul.
Concret, ei pot face două lucruri nefăcute de generațiile dinainte.
Primul lucru de făcut
e să creeze prosperitate pe continent.
De ce e așa importantă prosperitatea?
Pentru că nici una din generațiile trecute n-a reușit să rezolve problema sărăciei.
Astăzi populația Africii crește cel mai repede din lume,
dar e și cea mai săracă.
Pînă în 2030 Africa va avea o forță de muncă mai mare decît China,
iar pînă în 2050 va avea cea mai mare forță de muncă din lume.
Un miliard de africani vor avea nevoie de muncă.
Dacă nu creștem economiile destul de repede
stăm pe o bombă cu ceas gata să explodeze, nu doar în Africa, ci în toată lumea.
Să vă arăt un exemplu de persoană
care se ridică la înălțimea moștenirii de creare a prosperității:
Laetitia. Laetitia este o tînără din Kenya.
La 13 ani a trebuit să renunțe la școală, familia ei nu-i mai putea plăti taxele.
Atunci a început să crească iepuri, o delicatesă în zona aceea din Kenya
Afacerea a mers așa bine încît după un an avea 15 angajate
și putea produce destul venit cît să-și plătească singură școala
și împreună cu angajatele ei să țină în școală încă 65 de copii.
Cu profiturile pe care le-a produs a construit o școală,
iar azi face educația a 400 de copii din comunitatea ei.
Și abia a împlinit 18 ani.
(Aplauze)
Încă un exemplu e Erick Rajaonary.
Erick e din insula Madagascar.
Erick a înțeles că agricultura
e esențială pentru a crea locuri de muncă în zonele rurale din Madagascar.
Dar a înțeles și că îngrășămintele
sînt foarte scumpe pentru majoritatea agricultorilor din Madagascar.
În Madagascar trăiește o specie aparte de lilieci
care produc un excrement foarte bogat în elemente nutritive.
În 2006 Erick a a renunțat la serviciul lui de expert contabil
și a pornit o firmă care produce îngrășăminte din excremente de lilieci.
Azi firma lui Erick produce venituri de cîteva milioane de dolari
și are 70 de angajați permanenți
și încă 800 în perioada cînd liliecii produc cele mai multe excremente.
Ce-mi place mie în povestea asta
e că arată cum ocaziile de a crea prosperitate se pot găsi aproape oriunde.
Lui Erick lumea îi zice „Batman”.
(Rîsete)
Cine s-ar fi gîndit că poți face o firmă de milioane de dolari
și cu atîția angajați doar din căcăreze de liliac?!
Al doilea lucru pe care trebuie să-l facă această generație
e să ne creeze instituții.
Trebuie să creeze aceste instituții așa încît să nu mai fim niciodată ostatici
ai cîtorva indivizi ca Robert Mugabe.
Toate bune și frumoase,
dar de unde vom lua această generație 4?
Stăm cu mîinile în sîn, sperînd că vor apărea întîmplător
sau că ni-i va aduce Dumnezeu?
Nu,
nici vorbă, e prea important ca să ne lăsăm la voia întîmplării.
Consider că trebuie să creăm instituții africane proprii,
care vor descoperi și cultiva liderii într-un mod sistematic și practic.
Deja facem asta de 10 ani, prin Academia Africană de Lideri.
Laetitia e una din tinerii noștri lideri.
Azi avem 700, pe care îi pregătim pentru continentul african,
iar în următorii 50 de ani credem că vom crea 6000.
Dar mă frămîntă un lucru.
Aveam vreo 4000 de candidați pe an,
din care puteam primi 100 de tineri lideri în academie,
deci vedeam foamea imensă pentru formarea ca lideri în academia noastră.
Dar nu puteam potoli acestă foame.
Astăzi anunț pentru prima dată public
extinderea viziunii pentru Academia Africană de Lideri.
Vom construi 25 de universități nou-nouțe în Africa,
în care vom cultiva generația următoare de lideri africani.
Fiecare campus va avea 10 000 de lideri simultan,
deci vom educa și dezvolta 250 000 de lideri în orice moment.
(Aplauze)
În următorii 50 de ani această instituție va crea
3 milioane de lideri cu influență pentru continent.
Eu sper că jumătate din ei vor deveni întreprinzătorii necesari
care vor crea locuri de muncă,
iar cealaltă jumătate vor intra în guvernare și în sectorul nonprofit
și vor construi instituțiile de care avem nevoie.
Și nu vor studia doar discipline școlare.
Vor învăța și cum să devină lideri și întreprinzători talentați.
Luați-o ca pe un fel de Ivy League al Africii,
dar la care admiterea nu se face în funcție de punctajul la un test
sau de cîți bani ai sau din ce familie te tragi.
Criteriul principal de admitere la această universitate
va fi ce potențial ai să schimbi Africa.
Dar ce facem noi e doar un grup de instituții.
Nu putem schimba singuri Africa.
Speranța mea
e că se vor ivi foarte multe alte instituții africane locale
și că aceste instituții vor ajunge la o viziune comună
de dezvoltare a generației următoare de lideri africani, generația 4,
și le vor transmite acest mesaj comun:
creați locuri de muncă, construiți-ne instituții.
Nelson Mandela a spus odată:
„Cînd și cînd
unei generații i se cere să fie măreață.
Puteți fi voi acea măreață generație.”
Consider că dacă descoperim și cultivăm
noua generație de lideri africani,
atunci această generație 4 care se apropie
va fi cea mai măreață generație pe care a avut-o vreodată Africa
și chiar întreaga lume.
Mulțumesc.
(Aplauze)