Doživio sam svoj prvi državni udar s četiri godine.
Zbog državnog udara
moja obitelj morala je napustiti rodni kraj, Ganu
i preseliti se u Gambiju.
Sreća je htjela da,
šest mjeseci nakon našeg dolaska,
i kod njih se dogodio vojni udar.
Živo se sjećam buđenja usred noći,
sakupljanja imovine koliko smo mogli
i hodanja otprilike dva sata
do sigurne kuće.
Tjedan dana smo spavali pod krevetima
jer smo bili zabrinuti da će meci letjeti kroz prozore.
U dobi od osam godina,
preselili smo u Bocvanu.
Ovaj put, bilo je drugačije.
Nije bilo državnih udara.
Sve je funkcioniralo. Odlično obrazovanje.
Imali su toliko dobru infrastrukturu da su čak i tada imali
telefonski sustav putem optičkih vlakana
davno ranije nego što je takav sustav stigao do država Zapada.
Jedino što nisu imali
bila je
njihova vlastita nacionalna televizija,
stoga se sjećam kako sam gledao
televiziju susjedne Južne Afrike
i vidio Nelsona Mandelu u zatvoru
kojemu su nudili šansu za izlazak
ako bi odustao od borbe protiv apartheida.
Odbio je to učiniti
sve dok nije dostigao svoj cilj
oslobađanja Južne Afrike od apartheida.
Sjećam se osjećaja da samo jedan dobar vođa
može napraviti toliku razliku u Africi.
U dobi od 12 godina,
obitelj me poslala u srednju školu u Zimbabve.
U početku, tamo je također bilo odlično.
Rastuća ekonomija, odlična infrastruktura,
činilo se kao model
za ekonomski razvoj u Africi.
Maturirao sam srednju školu u Zimbabveu
i otišao na fakultet.
Šest godina kasnije, vratio sam se.
Sve se promijenilo.
Država je bila razbijena na komadiće.
Milijuni su iselili,
ekonomija je bila masakrirana,
i činilo se da je 30 godina
razvoja bez traga izbrisano.
Kako država može toliko brzo krenuti niz brdo?
Većina ljudi bi se složila
da je sve zbog vodstva.
Jedan čovjek, predsjednik Robert Mugabe,
je gotovo isključivo
zaslužan za uništenje ove države.
Sva ova iskustva života u različitim
dijelovima Afrike prilikom odrastanja
su mi učinila dvije stvari.
Prvo, zaljubio sam se u Afriku.
Gdje god sam išao,
doživio sam neizmjernu ljepotu našeg kontinenta
i vidio otpornost i duh naših ljudi.
Shvatio sam da želim posvetiti
ostatak života čineći ovaj kontinent velikim.
Shvatio sam i da ta tranzicija
zahtjeva isticanje problema vodstva.
Sve te države u kojima sam živio,
državni udari
i korupcija koju sam vidio u Gani,
Gambiji i Zimbabveu,
bili su u kontrastu s predivnim primjerima dobrog vodstva
u Bocvani i Južnoj Africi.
Shvatio sam da će se Afrika uzdići ili pasti
zbog kvalitete naših vođa.
Netko bi, naravno, mogao pomisliti
kako je vodstvo važno svugdje.
Ako ćete išta zapamtiti iz mojeg današnjeg govora, zapamtite ovo:
U Africi, više nego bilo gdje u svijetu,
razlika koju dobar vođa može napraviti
je puno veća nego bilo gdje drugdje.
To je zato što u Africi imamo slabe institucije,
kao što su pravosuđe, ustav,
civilno društvo i tako dalje.
Generalno pravilo u koje vjerujem je:
Kada društva imaju snažne institucije,
razlika koju jedan vođa može napraviti je ograničena,
a kada su institucije slabe,
tada samo jedan dobar vođa
može izgraditi ili slomiti tu državu.
Dozvolite mi da budem precizniji.
Postanete predsjednik SAD-a.
Razmišljate, "Uh, Uspio sam.
Ja sam najmoćniji čovjek na svijetu."
Pa odlučite da biste mogli predložiti zakon.
Odjednom, Kongres vas dotakne
i kaže, "Ne, ne, ne, ne, ne, ne možeš to napraviti."
Kažete, "Hajde da probam ovako."
Senat dolazi i kaže "A-a,
mislimo da ne možete to napraviti."
Kažete, možda, "Dopustite mi da tiskam nešto novaca,
mislim da ekonomija treba poticaj."
Guverner banke će misliti da niste normalni.
Možete biti opozvani za to.
No, ako postanete predsjednik Zimbabvea,
i kažete, "Stvarno mi se sviđa ovaj posao.
Mislim da bih htio ovo raditi zauvijek."
Jednostavno možete.
Odlučite tiskati još novca.
Nazovete guvernera banke i kažete,
"Molim da udvostručite dotok novca."
Reći će, "Da, gospodine.
Postoji li još nešto što mogu učiniti za vas?"
To je moć koju imaju Afrički vođe,
i to je razlog zašto rade najveći utjecaj
na kontinentu.
Dobra vijest je ta da se
kvaliteta vodstva u Africi popravlja.
Imali smo tri generacije vođa.
Prva generacija su oni koji su se pojavili
u '50-ima i '60-ima.
To su ljudi poput Kwamea Nkrumaha iz Gane
i Juliusa Nyererea iz Tanzanije.
Njihovo nasljedstvo je neovisnost Afrike.
Oslobodili su nas
kolonijalizma i dajmo im zaslugu za to.
Naslijedila ih je druga generacija.
To su ljudi koji nisu donijeli ništa
Africi osim kaosa.
Rat, korupcija, povrede ljudskih prava.
To je stereotip tipičnog afričkog vođe
kakvog se inače sjetimo:
Mobutu Sese Seko iz Zairea,
Sani Abacha iz Nigerije.
Dobra vijest je da je većina tih vođa napustila te države,
i zamijenjeni su trećom generacijom.
To su ljudi poput pokojnog Nelsona Mandele
i većine vođa koji su danas u Africi
poput Paula Kagamea i tako dalje.
Ovi vođe nisu ni u kojem slučaju savršeni,
ali jedna stvar koju su napravili
je da su počistili većinu nereda preostalog od druge generacije.
Zaustavili su borbe,
i ja ih nazivam generacijom stabilizatora.
Puno su odgovorniji prema svojim ljudima,
unaprijedili su makroekonomsku politiku,
i po prvi puta vidimo da
Afrika raste i, ustvari, je druga najbrže rastuća
ekonomska regija u svijetu.
Dakle ovi vođe nisu ni po čemu savršeni,
ali su nadaleko
najbolji koje smo vidjeli u zadnjih 50 godina.
Dakle, kuda dalje?
Vjerujem da sljedeća generacija
koja dolazi, četvrta generacija,
ima jedinstvenu priliku
transformirati kontinent.
Točnije, mogu učiniti dvije stvari
koja prijašnje generacije nisu učinile.
Prvo što moraju
je stvoriti prosperitet za kontinent.
Zašto je prosperitet toliko važan?
Jer nijedna od prijašnjih
generacija nije mogla ukrotiti problem siromaštva.
Afrika danas
ima najbrže rastuću populaciju u svijetu,
ali je također i najsiromašnija.
Do 2030., Afrika će imati veću radnu snagu od Kine.
Do 2050., imat će najveću radnu snagu na svijetu.
Milijardu ljudi će trebati posao u Africi,
ako naše ekonomije ne izrastu dovoljno brzo,
sjedimo na tempiranoj bombi,
ne samo za Afriku nego za cijeli svijet.
Pokazat ću vam primjer
osobe koja živi dosljedno ovom
nasljedstvu stvaranja prosperiteta: Laetitia.
Laetitia je mlada Kenijka
koja je odustala od škole s 13 godina
jer njena obitelj nije mogla plaćati njeno školovanje.
Započela je svoj posao uzgoja kunića,
koji su delikatesa u tom dijelu
Kenije odakle dolazi.
Taj posao je tako dobro rastao, da je
nakon godinu dana zapošljavala još 15 žena
i generirala dovoljno prihoda
da je mogla završiti školu,
i kroz te ostale žene
financirati školovanje još 65 djece.
Profite koje je generirala,
je iskoristila da izgradi školu,
i danas podučava
400 djece u zajednici.
Nedavno je tek navršila 18.
(Pljesak)
Drugi primjer je Erick Rajaonary.
Erick dolazi s otoka Madagaskara.
Erick je shvatio da je poljoprivreda
ključ u kreiranju poslova
u ruralnim područjima Madagaskara,
no također je shvatio da je gnojivo vrlo
skupo za većinu farmera na Madagaskaru.
Madagaskar ima posebne šišmiše
koji stvaraju izmet
s vrlo visokim udjelom hranjivih tvari.
2006., Erick je odustao od posla ovlaštenog računovođe
i započeo vlastitu tvrtku za proizvodnju
gnojiva iz izmeta šišmiša.
Danas, Erick je izgradio posao
koji generira nekoliko milijuna dolara prihoda,
zapošljava 70 ljudi trajno,
i još 800 ljudi tijekom sezone
kada šišmiši najviše izbacuju izmet.
Ono što mi se sviđa kod ove priče je što
pokazuje da se prilike za napredak
nalaze gotovo bilo gdje.
Erick je poznat kao Batman (čovjek šišmiš)
(Smijeh)
I tko bi pomislio da će biti moguće
izgraditi multimilijunski posao
koji zapošljava toliko ljudi, samo iz šišmiševe kakice?
Druga stvar koju ova generacija treba učiniti
je stvoriti institucije.
Trebaju stvoriti institucije takve da
nas više nikad ne mogu ucjenjivati
individualci poput Roberta Mugabea.
Sve ovo zvuči odlično,
no gdje ćemo naći 4. generaciju?
Da samo sjedimo i nadamo se da će iskrsnuti slučajno
ili da će nam ih Bog podariti?
Ne, mislim da ne.
Previše nam je važan problem da bismo to ostavili slučajnosti.
Vjerujem da trebamo stvoriti Afričke institucije,
domaće proizvodnje, koje će identificirati i razviti
te vođe na sistematičan i praktičan način.
To radimo zadnjih 10 godina
kroz Afričku akademiju vodstva.
Laetitia je jedna od naših mladih vođa.
Danas imamo njih 700 koje pripremamo
za afrički kontinent,
te kroz narednih
50 godina, očekujemo stvoriti njih 6,000.
No, jedna stvar me mučila.
Primamo oko 4,000 prijava godišnje
za 100 mladih vođa koje možemo primiti
u ovu akademiju,
pa sam uvidio neizmjernu glad koja postoji
za ovaj trening vodstva koji nudimo,
ali ju nismo mogli utažiti.
Stoga danas, najavljujem prvi puta javno
produžetak vizije za Afričku akademiju vodstva.
Gradimo 25 novih sveučilišta u Africi
koja će odgojiti sljedeću
generaciju afričkih vođa.
Svaki kampus će imati 10,000 vođa istovremeno
što znači da ćemo educirati i razvijati
250.000 vođa u svakom trenutku.
(Pljesak)
Kroz sljedećih 50 godina, ova institucija će
napraviti 3 milijuna svestranih vođa
za cijeli kontinent.
Nadam se da će pola njih postati
poduzetnici kakve trebamo, koji
će proizvesti poslove koje trebamo,
a druga polovica
da će ići u vladu i politiku,
te neprofitni sektor,
i da će izgraditi institucije kakve trebamo.
No, neće učiti samo školske predmete.
Učiti će također i kako postati vođa i razvit će
svoje vještine kao poduzetnici.
Razmišljajte o ovome kao o afričkoj varijanti najboljih američih sveučilišta,
no umjesto da ste primljeni zbog rezultata mature
ili zbog toga koliko novaca imate
ili iz koje obitelji
dolazite, glavni kriterij za upis na ovo sveučilište
će biti potencijal koji imate
za transformaciju Afrike.
No, ono što radimo je samo jedna grupa institucija.
Ne možemo transformirati Afriku samostalno.
Nadam se
da će mnoge, mnoge druge domaće
afričke institucije procvjetati,
i da će se te institucije ujediniti
sa zajedničkom vizijom razvoja
sljedeće generacije afričkih vođa,
četvrte generacije,
i da će ih naučiti zajedničku poruku:
stvarajte poslove, gradite naše institucije.
Nelson Mandela je jednom rekao,
"S vremena na vrijeme,
generacija je pozvana da postane sjajna.
Vi možete biti ta sjajna generacija."
Vjerujem da ako pažljivo identificiramo i odgojimo
sljedeću generaciju afričkih vođa,
tada će ova, 4. generacija, koja dolazi,
biti najveća generacija koju su Afrika
i cijeli svijet ikada vidjeli.
Hvala.
(Pljesak)