Людський голос -
інструмент, на якому всі ми граємо.
Це - можливо, найбільш значущий голос у світі.
Він один може розпочати війну
чи сказати "Я тебе люблю".
Проте, все ж багато людей стикаються з проблемою,
що, коли вони говорять, люди не слухають їх.
Чому це так?
Як навчитися говорити переконливо,
щоб впливати на світ?
Що б я хотів запропонувати, так це
позбутись ряду звичок.
Я згрупував тут вам на радість
сім смертних гріхів при спілкуванні.
Я не буду прикидатись, що це вичерпний список,
проте ці сім, на мою думку, є досить значними
звичками, до яких ми всі схильні.
По-перше, плітки -
говорити погано про когось, хто відсутній.
Погана звичка, і ми чудово знаємо,
що особа, яка пліткує, через п'ять хвилин
буде пліткувати про нас.
Друге - осудження.
Нам відомі люди, які поводять себе так у спілкуванні.
Досить складно слухати когось,
якщо ти знаєш, що тебе осуджують
і водночас вважають недостатньо хорошим.
Третє - негатив.
Ви можете зіткнутися з цим.
Моя мама в останні роки свого життя
була дуже-дуже негативною, і це було тяжко слухати.
Пам'ятаю, одного дня я сказав їй:
"Сьогодні перше жовтня".
І вона відповіла: "Я знаю, хіба це не жахливо?"
(Сміх)
Тяжко слухати когось, хто такий негативний.
Інша форма негативу - скаржитись.
Гаразд, це національне мистецтво Великобританії.
Це наш національний вид спорту. Ми скаржимось на погоду,
на спорт, на політику, на що завгодно,
але, насправді, нарікання - це нещастя, яке передається.
Це не наповнення світу сонячним промінням та світлом.
Виправдання. Всі ми зустрічали такого хлопця.
Можливо, всі ми були ним.
Деякі люди "кидаються обвинуваченнями".
Вони просто перекидають вину на когось іншого
і не несуть відповідальності за свої дії.
Таку людину також тяжко слухати.
Передостанній, шостий із семи -
прикрашання, перебільшення.
Це, насправді, принижує інколи нашу мову.
Наприклад, якщо я бачу щось
насправді симпатичне,
як я його назву?
(Сміх)
А потім, звичайно, це перебільшення перетворюється в брехню,
цілковиту брехню, а ми не хочемо слухати
людей, які нас обманюють.
І нарешті, догматизм -
змішування фактів та думок.
Коли перемішуються ці дві речі,
ви чуєте просто шум.
Ви знаєте, дехто засипає вас своїми припущеннями так, ніби це правда.
Це тяжко слухати.
Отже, перед вами - сім смертних гріхів спілкування.
Це речі, яких, я вважаю, ми повинні уникати.
Але чи можна глянути на це з позитивної точки зору?
Так, можна.
Я б хотів виділити чотири
дійсно важливі наріжні камені, основи,
яких ми можемо дотримуватись, якщо хочемо, щоб наша мова
була сильною і могла впливати на світ.
Знаменно, ці речі виражаються одним словом.
Це слово "hail" (вітання) і воно також має важливе значення.
Я не говорю про град, який падає з неба
і б'є вас по голові.
Я маю на увазі тлумачення
вітання чи радісного привітання з ентузіазмом,
від якого, на мою думку, залежить, як наші слова будуть прийняті,
якщо ми дотримуватимемось цих чотирьох постулатів.
Отже, чого вони стосуються?
Подивимось, чи ви здогадаєтесь.
"H", чесність (honesty), звичайно, -
бути правдивим у тому, що ви говорите, бути прямим і чітким.
"A" - справжність (authenticity) - просто бути собою.
Мій друг сформулював це як:
відстоювати свою власну правду.
Я вважаю, прекрасне визначення.
"I" - "порядність" (integrity) - дотримувати свого слова, -
насправді робити, те що обіцяєш,
і бути тим, кому люди довіряють.
І "L" - любов (love).
Я не маю на увазі романтику,
я маю на увазі бажати людям добра з двох причин.
Перш за все, я вважаю, що абсолютна чесність
може бути не тим, чого ми прагнемо.
Я маю на увазі: "О Боже, Ви сьогодні жахливо виглядаєте!".
Можливо, це не важливо.
Пом'якшена любов'ю, звичайно, чесність - це велика сила.
Але, крім того, якщо ви дійсно бажаєте комусь добра,
складно осуджувати його в той же час.
Я майже впевнений, ви не зможете робити ці дві речі
одночасно.
Отже "Heil".
Також, це те, що ви говорите.
І це, як стара пісня. Це те, що ви говорите,
це також і те, як ви це говорите.
Ви маєте дивовижний набір інструментів.
Ці інструменти - неймовірні.
І все ж дуже мало людей коли-небудь відкривали цей набір.
Я б хотів оглянути його
разом з вами і просто витягти декілька інструментів.
А ви б могли забрати їх з собою та грати з ними,
і, таким чином, підвищити силу вашого висловлювання.
Регістр, наприклад.
Тепер регістр "фальцет" не дуже знадобиться у більшості випадків,
але є й оптимальний регістр.
Я не буду заглиблюватись в технічні особливості
для декого з вас, хто є інструкторами з голосу.
Проте, ви можете знайти свій голос.
Отже, якщо я заговорю в ніс, ви зможете почути різницю.
Якщо я опущусь до горла,
таким чином більшість з нас в основному спілкується.
Але якщо ви хочете бути вагомим,
ви повинні опуститись вниз до грудної клітки.
Відчуваєте різницю?
Ми голосуємо за політиків з нижчими голосами, це правда,
тому, що ми асоціюємо глибину з силою
та владою.
Це регістр.
Потім ми маємо тембр.
Це - як ваш голос сприймається.
Крім того, дослідження показують, що ми віддаємо перевагу голосам
яскравим, рівним, теплим, як гарячий шоколад.
Гаразд, якщо це не про вас, то це не кінець світу
тому, що можна тренуватись.
Знайдіть репетитора по голосу.
Ви чудово можете розвивати
дихання, жестикуляцію та робити вправи
для вдосконалення тембру голосу.
Потім просодія. Я люблю просодію.
Це мелодійність, метамова,
які ми використовуємо, щоб надати значення.
Це основна заповідь для змістовної розмови.
Людей, які говорять на одному диханні,
дійсно тяжко слухати,
якщо в них взагалі немає інтонації.
Звідси бере початок монотонний світ,
чи одноманітний, сірий.
Монотонна інтонація також з'являється,
коли кожне речення закінчується так, ніби це запитання,
коли це насправді не запитання, а стверджувальне речення.
(Сміх)
І якщо ви повторюєте це знову і знову,
відсутність інтонації дійсно обмежує
вашу здатність спілкуватись,
що, на мій погляд, - сором.
Отже, давайте спробуємо побороти цю звичку.
Ритм. Я можу бути дуже-дуже схвильованим,
говорячи дуже-дуже швидко
чи сповільнитись, щоб зробити наголос,
і, нарешті, звичайно, наш старий друг -
мовчання.
Нічого поганого немає в короткому мовчанні
в розмові, чи не так?
Ми не повинні заповнювати його "еее" і "ууу".
Воно може бути дуже сильне.
Звичайно, з допомогою наголосу та ритму
вказують на збудження, але можна зробити це просто з допомогою наголосу.
Де ти залишив мої ключі?
Отже, лише маленька відмінність в значенні
цих двох способів вираження.
І нарешті, звук.
Звук може надати великого піднесення.
Вибачте, якщо я когось налякав.
Я можу змусити вас зосередитись,
будучи максимально спокійним.
Деякі люди говорять безперервно.
Постарайтесь не робити так.
Це називається "sodcasting",
нав'язування своєї музики людям навкруги
недбало та безцеремонно. А це не добре.
Звичайно, все це вступає в гру,
коли ви маєте зробити щось дійсно важливе.
Це може бути виступ зі сцени, як зараз,
чи виголошення промови слухачам.
Це може бути пропозиція одружитись,
прохання про підвищення, промова на весіллі.
Що б це не було, якщо це дійсно важливо,
ви просто зобов'язані заглянути до цього набору інструментів,
і цей двигун запрацює,
бо жоден двигун не працює, поки його не заведуть.
Підігрійте свій голос.
Давайте я покажу вам, як це зробити.
Попрошу вас усіх піднятись на хвилину.
Я покажу вам шість вправ для підігріву голосу,
які я виконую перед кожною своєю промовою.
Кожного разу перш, ніж говорити до когось важливого, робіть це.
Перша - руки вверх, вдихніть,
і видихніть, хууу, от так.
Ще разок.
Хууу, дуже добре.
Зараз ми збираємось розігріти ваші губи,
і ми робимо: ба, ба, ба, ба
ба, ба, ба, ба. Дуже добре.
А зараз : бррррр,
достоту так, як у дитинстві.
Бррр. Зараз ваші губи повинні стати живими.
Робимо язиком
перебільшене: ла, ла, ла, ла, ла, ла, ла, ла.
Прекрасно. У вас справді добре виходить.
І потім викручуємо "Р". Рррр.
Це як шампанське для язика.
Нарешті, тільки б вийшло.
Професіонали називають це "сирена".
Це дійсно чудово. Починаємо з "ві", та переходимо до "ов".
"Ві" - високе, "ов" - низьке.
Отже, приступимо: вііііііііііііі, оввввввввв.
Фантастично. Поаплодуємо собі.
Прошу сідати, дякую. (Оплески)
Наступного разу, коли вам доведеться говорити, робіть їх наперед.
Зараз я подам це в більш зрозумілому контексті.
Тут є важливий момент.
Те, до чого ми підійшли, чи не так?
Ми не дуже добре подаємо інформацію
людям, які просто не слухають
в середовищі, де є шум та погана акустика.
Я говорив про це на цій сцені
в різних фазах.
Яким би був світ,
якби ми говорили переконливо
до людей, які б свідомо слухали
в середовищі, яке насправді відповідає цьому призначенню?
Чи, якщо бути точнішим,
яким би був світ,
якщо б ми створювали звук свідомо,
і сприймали його свідомо,
і свідомо проектували середовище
для звуку?
Цей світ був би світом, що звучить прекрасно,
і таким, де розуміння
було б нормою,
а це і є ідеєю, що варта бути поширеною.
Дякую.
Дякую. (Оплески)