אם הייתם מניחים בשורה את כל כלי הדם בגוף שלכם,
הם יהיו באורך 95,000 קילומטר
וכל יום, הם ישאו שווה ערך ליותר מ 7,500 ליטר של דם,
למרות שזה למעשה אותם ארבעה או חמישה ליטרים שממוחזרים שוב ושוב,
מעבירים חמצן, וחומרים מזינים יקרי ערך
כמו גלוקוז וחומצות אמינו לרקמות הגוף.
כל הדם הזה מפעיל לחץ על הדפנות השריריות של כל הדם.
הכוח הזה נקרא לחץ דם,
והוא עולה ויורד עם השלבים של פעימות הלב.
הוא הכי גבוה במהלך סיסטול,
כשהלב מתכווץ כדי לדחוף דם דרך העורקים.
זה לחץ הדם הסיסטולי שלכם.
כשהלב במנוחה בין פעימות,
לחץ הדם יורד לרמה הכי נמוכה שלו הלחץ הדיאסטולי.
אדם בריא טיפוסי מייצר לחץ סיסטולי
בין 90 ל 120 מילימטר כספית,
ולחץ דיאסטולי בין 60 ל 80.
יחד, מדידה נורמלית היא מעט פחות מ 120 על 80.
הדם זורם ברחבי הגוף
דרך הצינורות של המערכת המחזורית.
בכל מערכת צינורות,
מספר דברים יכולים להשפיע על הכוח על דפנות הצינורות:
התכונות של הנוזל,
נוזל נוסף,
או צינורות צרים יותר.
אז אם הדם מתעבה,
לחץ גבוה יותר נחוץ כדי לדחוף אותו, אז הלב יפעם חזק יותר.
דיאטה רבת מלח תוביל לתוצאה דומה.
המלח מקדם אצירת מים,
והנוזל הנוסף מגביר את נפח הדם ולחץ הדם,
ולחץ, כמו תגובת הלחם או ברח,
משחרר הורמונים, כמו אפינפרין ונוראפינפרין
שמצר כלי דם עיקריים,
מגביר את ההתנגדות לזרימה ומעלה את הלחץ במעלה הזרם.
כלי דם יכולים בדרך כלל להתמודד עם השינויים האלה בקלות.
סיבים אלסטיים שמוטמעים בקירותייהם הופכים אותם לעמידים,
אבל אם לחץ הדם שלכם עולה באופן רגיל מעל 140 על 90,
מה שאנחנו קןראים לו לחץ דם גבוה, ונשאר שם,
הוא יכול לגרום לבעיות רציניות.
זה בגלל שהלחץ הנוסף על קירות העורקים
יכול לייצר קרעים קטנים.
כשהרקמה הפגועה מתנפחת,
חומרים שמגיבים לדלקת,
כמו תאי דם לבנים, מתאספים סביב הקרעים.
שומן וכולסטרול שצפים בדם נדבקים גם הם,
ולבסוף בונים צורה של פלאק
שמקשה ומעבה את קיר העורק הפנימי.
המצב הזה נקרא אתרוסקלורוסיס,
ויכולות להיות לו השלכות מסוכנות.
אם הפלאק פוקע, קריש דם נוצר על הקרע,
וחוסם את הצינור שכבר היה צר.
אם הקריש גדול מדי,
הוא יכול לחסום לגמרי את זרם החמצן והחומרים המזינים לתאים במורד הזרם.
בכלי דם שמזינים את הלב,
זה יגרום להתקף לב,
כשתאי השריר הלבבי נטול החמצן מתחילים למות.
אם הקריש חוסם את זרימת הדם למוח,
הוא גורם לשבץ.
כלי דם סתומים באופן מסוכן יכולים להיות מורחבים
על ידי תהליך שנקרא אנגיופלסטיקה.
בו, רופאים משחילים חוט דרך כלי הדם
לאזור החסום,
ואם מניחים בלון קטטר לא מנופח על החוט.
כשהבלון מנופח, הוא פותח שוב את המעבר.
לפעמים צינור קשיח שנקרא סטנט
מונח בכלי הדם כדי להחזיק אותו פתוח,
ומאפשר לדם לזרום בחופשיות
כדי למלא את התאים הרעבים לחמצן במורד הזרם.
להשאר תחת לחץ זו משימה קשה לעורקים.
הנוזל שהם שואבים מורכב מחומרים
שיכולים להדבק ולסתום אותם,
והלב הבריא הטיפוסי שלכם פועם בערך 70 פעם בדקה,
ולפחות 2.5 מיליארד פעמים במהלך חיים ממוצעים.
זה אולי נשמע כמו לחץ שלא ניתן להתמודד איתו,
אבל אל תדאגו, העורקים שלכם מותאמים לאתגר.