Postoji uvreženo pogrešno mišljenje
da ako volite da pedantno organizujete svoje stvari,
održavate ruke čistima
ili planirate vikend do poslednjeg detalja,
možda imate OKP.
U stvari, OKP, što označava opsesivno-kompulzivni poremećaj,
ozbiljno je psihijatrijsko stanje
koje učestalo nailazi na pogrešno razumevanje društva,
ali i profesionalaca iz područja mentalnog zdravlja.
Započnimo sa raskrinkavanjem nekih mitova.
Mit broj 1:
repetitivna ili ritualistička ponašanja
jednaka su OKP-u.
Kao što i samo ime govori,
opsesivno-kompulzivni poremećaj ima dva aspekta -
nametljive misli, slike ili impulse, poznate kao opsesije,
i prisilna ponašanja koja ljudi upražnjavaju
da bi odagnali anksioznost koju prouzrokuju opsesije.
Radnje koje ljudi često dovode u vezu sa OKP-om,
kao što su preterano pranje ruku ili proveravanje stvari u više navrata,
mogu biti primeri opsesivnih ili kompulzivnih tendencija
koje mnogi od nas ispoljavaju s vremena na vreme.
Međutim, pravi poremećaj je mnogo ređi i može biti prilično iznurujući.
Ljudi pogođeni ovom bolešću
imaju malo ili nimalo kontrole nad opsesivnim mislima
i kompulzivnim ponašanjem,
što oduzima mnogo vremena
i ometa ih u poslu, školovanju ili društvenom životu
do te mere da stvara značajnu opasnost.
Ovaj skup dijagnostičkih kriterijuma je ono što odvaja ljude koji pate od OKP-a
od onih koji su možda nešto pedantniji
ili opsednutiji higijenom nego što je uobičajeno.
Mit broj 2: glavni simptom OKP-a je preterano pranje ruku.
Iako je pranje ruku najuobičajenija slika OKP-a u popularnoj kulturi,
opsesije i kompulzije mogu da se jave u različitim oblicima.
Opsesije mogu da se manifestuju kao strahovi od trovanja i bolesti,
zabrinutost o povređivanju drugih,
ili okupiranost brojevima, obrascima, moralnošću, ili seksualnim identitetom.
Kompulzije mogu da obuhvataju preterano čišćenje ili proveravanje,
sve do probirljivog uređenja predmeta
ili hodanje po unapred određenim obrascima.
Mit broj 3:
osobe sa OKP-om ne razumeju da se ponašaju iracionalno.
Mnoge osobe sa OKP-om zapravo veoma dobro razumeju
odnos između opsesija i kompulzija.
Nemogućnost da izbegnu ove misli i radnje,
iako postoji svest o njihovoj iracionalnosti,
jedan je od razloga zašto je OKP tako mučan.
Oni koji pate od OKP-a izveštavaju da se osećaju ludo
jer doživljavaju anksioznost koja se zasniva na iracionalnim mislima
i nalaze da je teško da kontrolišu svoje reakcije.
Šta zapravo uzrokuje OKP?
Frustrirajući odgovor je da ne znamo zaista šta.
Ipak, posedujemo neke važne naznake.
OKP se smatra neurobiološkim poremećajem.
Drugim rečima, istraživanje pokazuje da su mozgovi onih koji boluju od OKP-a
podešeni tako da se ponašaju na određeni način.
Istraživanja obuhvataju tri područja mozga
raznoliko uključenih u društvenom ponašanju,
složenom kognitivnom planiranju, dobrovoljnim pokretima,
kao i emotivnim i motivacionim reakcijama.
Drugi deo slagalice je
da se OKP dovodi u vezu sa niskim nivoom serotonina,
neurotransmitera koji saobraća između moždanih struktura
i pomaže u regulisanju vitalnih procesa,
kao što su raspoloženje, agresija, kontrola impulsa,
san, apetit, temperatura tela i bol.
Ipak, da li su serotonin i aktivnost u ovim moždanim područjima uzroci OKP-a
ili simptomi nepoznatog unutrašnjeg razloga poremećaja?
Verovatno nećemo znati
sve dok ne stignemo do dubljeg razumevanja mozga.
Dobra vest je da postoje efikasna lečenja OKP-a
koja uključuju lekove koji povećavaju serotonin u mozgu
ograničavajući njegovu ponovnu apsorbciju od strane moždanih ćelija,
bihevioralna terapija koja postepeno desenzitizuje pacijenta
prema anksioznostima,
a u nekim slučajevima i elektrokonvulzivnu terapiju
ili operaciju, kada OKP ne reaguje na druge vrste lečenja.
Saznanje da vas sopstveni mozak laže,
a da u isto vreme ne možete da se oduprete njegovim komandama je agonija,
ali sa znanjem i razumevanjem dolazi i moć da se potraži pomoć,
a buduća istraživanja mozga
mogla bi konačno obezbediti odgovore koje tražimo.