Zamislite da je pola ljudi iz vašeg susjedstva, grada,
ili čak čitave vaše zemlje, istrijebljeno.
Možda zvuči kao nešto proizašlo iz apokaliptičnog horor filma,
no to se zaista dogodilo u 14. stoljeću,
tijekom pandemije poznate kao Crna smrt.
Šireći se od Kine preko Azije, Bliskog istoka, Afrike i Europe,
razarajuća epidemija uništila je čak 1/5 svjetske populacije,
ubivši gotovo 50% Europljana u samo četiri godine.
Jedna od najfascinantnijih i zagonetnijih činjenica o Crnoj smrti
jest da sama bolest nije bila novi fenomen,
već je stoljećima pogađala ljude.
DNK analiza uzoraka kosti i zuba iz ovog perioda,
kao i iz jedne ranije epidemije poznate kao Justinijanova kuga iz 541. god.,
otkrila je da su obje epidemije uzrokovane Yersinijom pestis,
istom bakterijom koja i danas uzrokuje bubonsku kugu.
To znači da se ista bolest, uzrokovana istim patogenom,
može kroz povijest ponašati i širiti jako različito.
Čak i prije upotrebe antibiotika, najsmrtonosnija izbijanja u moderno doba,
poput onih koja su se dogodila u Indiji u ranom 20.-om stoljeću,
nisu ubila više od 3% populacije.
Također, moderni slučajevi kuge teže ostati lokalizirani,
ili putuju sporo, kako ih prenose buhe glodavaca.
No srednjovjekovna Crna smrt, koja se širila poput požara,
najvjerojatnije je prenošena direktno s čovjeka na čovjeka.
I zato što genetičke usporedbe drevnih i modernih sojeva Yersinije pestis
nisu pokazale značajno funkcionalne genetičke razlike,
odgovor zašto je ranije izbijanje bilo toliko smrtonosnije
mora ležati ne u parazitu, već u domaćinu.
Otprilike 300 godina, za vrijeme razvijenog srednjeg vijeka
toplija klima i napredak u poljoprivredi
doveli su do eksplozivnog rasta populacije diljem Europe.
Ali, s toliko novih gladnih usta,
kraj ovog toplog perioda značio je katastrofu.
Visoke stope fertiliteta u kombinaciji sa smanjenim urodima
značile su da zemlja ne može više prehranjivati svoju populaciju,
dok je obilna ponuda rada nadnice održavala niskima.
Kao rezultat, većina Europljana u ranom 14. stoljeću
doživjela je postojan pad životnog standarda, obilježen
glađu, siromaštvom i slabim zdravljem, zbog čega su bili podložni infekcijama.
I zaista, ostaci kostura žrtava Crne smrti pronađeni u Londonu
odaju znakove pothranjenosti i prethodne bolesti.
Crnom smrti uzrokovano razaranje je izmijenilo čovječanstvo na dva načina.
Na razini društva, ubrzani gubici stanovništva
doveli su do važnih promjena u europskim ekonomskim uvjetima.
S više hrane na raspolaganju,
kao i s više zemlje i boljim plaćama za preživjele seljake i radnike, ljudi su
počeli bolje jesti i živjeti dulje, što su pokazala istraživanja londonskih groblja.
Viši životni standard je također doveo do porasta u društvenoj mobilnosti,
slabljenja feudalizma i, konačno, političkih reformi.
No, kuga je također imala i važan biološki utjecaj.
Iznenadna smrt toliko najkrhkijih i najranjivijih ljudi ostavila je iza sebe
populaciju s vrlo drugačijim genetskim bazenom, uključujući
gene koji su možda pomogli preživjelima u odolijevanju bolesti.
I zato što takve mutacije često daju imunitet
za multiple patogene koji djeluju na slične načine,
istraživanje o genetičkim posljedicama Crne smrti
potencijalno je vrlo korisno.
Danas, prijetnja epidemije na razini Crne kuge
uglavnom je eliminirana zahvaljujući antibioticima.
No, bubonska kuga nastavlja odnositi nekoliko tisuća života godišnje,
a nedavna pojava soja otpornog na lijekove
prijeti povratkom crnih vremena.
Šira spoznaja o uzrocima i posljedicama Crne smrti je važna,
ne samo kako bi razumijeli način na koji je naš svijet oblikovan prošlošću.
Mogla bi nas, također, spasiti od slične noćne more u budućnosti.