För åtta år sedan var jag hemsökt av en ond ande.
Jag var 25 då
och jag bodde i ett litet hus, bakom ett annat hus
i Los Angeles.
Det var en gäststuga, som fått förfalla,
som inte setts efter under lång tid.
Och en natt, satt jag där
och jag fick en riktigt kuslig känsla,
den sortens känsla du känner om du blir iakttagen.
Men ingen fanns där förutom mina två hundar,
och de tuggade bara på sina tassar.
Och jag såg mig omkring. Ingen fanns där.
Och jag tänkte, okej, det är bara min fantasi.
Men känslan tilltog och blev bara värre,
och jag började känna ett tryck över bröstet,
ungefär som det känns när du får höra dåliga nyheter.
Men det sjönk längre och längre ner
och det gjorde nästan ont.
Och under en veckas tid, blev känslan värre och värre,
och jag började blir övertygad om att något fanns där
i min lilla gäststuga, och hemsökte mig.
Och jag började höra de här ljuden,
ett sorts "whoosh," som en viskning, som om något gick rakt igenom mig,
Jag ringde min bästa vän, Claire, och sa:
"Jag vet att detta kommer låta galet,
men...
Jag tror att det är ett spöke i mitt hus, och jag behöver bli av med det."
Och hon sa, hon är väldigt öppensinnad, och hon sa:
"Jag tror inte att du är galen,
jag tycker bara att du behöver utföra en reningsritual."
(Skratt)
"Så skaffa lite salvia och bränn det,
och säg till det att försvinna."
Så jag sa: "Okej," och gick och köpte salvia.
Jag hade aldrig gjort detta förut, så jag tände eld på salvian,
viftade runt, och sa: "Försvinn! Detta är mitt hus! Jag bor här.
Du bor inte här!"
Men känslan blev kvar. Inget blev bättre.
Och sedan började jag tänka,
okej, den här saken skrattar förmodligen bara åt mig nu,
för den har inte gett sig av,
och jag ser förmodligen bara oförmögen och maktlös ut
som inte kunde få den att försvinna.
Så varje dag kom jag hem
och vet ni, den här känslan blev så hemsk att, jag skrattar åt det nu,
men jag satt bara där i sängen och grät varje natt.
Och trycket över bröstet blev värre och värre.
Det var fysiskt smärtsamt.
Jag gick till och med till en psykiatriker
och försökte få henne att skriva ut läkemedel till mig,
och det gjorde hon inte bara för att jag inte är schizofren, okej,
(Skratt)
Till slut gick jag ut på nätet och började googla "spöken."
Jag hamnade på ett forum för spökjägare.
Men detta var en speciell sorts spökjägare,
de var skeptiker.
De trodde att varje sorts spökerier de hade utrett så långt
hade kunnat bortförklaras med vetenskap.
Och jag tänkte: "Okej, smartskallar, detta är vad som händer hos mig,
och om ni har en förklaring åt mig, skulle jag älska att få höra den."
Och en av dem sa: "Okej.
Har du hört talas om kolmonoxidförgiftning?"
Och jag sa: "Ja.
Som i gasförgiftning?"
Kolmonoxidförgiftning är när du har en gasläcka
som läcker rakt ut i ditt hem.
Jag kollade upp det, och symptomen för kolmonoxidförgiftning
inkluderar ett tryck över bröstet,
auditiva hallucinationer - whoosh -
och en oförklarlig känsla av rädsla.
Så den kvällen, ringde jag gasbolaget.
Jag sa: "Jag har ett nödläge. Ni behöver komma hit.
Jag vill inte gå in på det nu, men ni behöver komma hit."
(Skratt)
De kom. Jag sa: "Jag misstänker en gasläcka."
De hämtade sin kolmonoxiddetektor,
och mannen sa:
"Det är bra att du ringde oss ikväll,
för du hade kunnat vara död väldigt snart."
37% av amerikanerna tror att det finns hemsökta hus,
och jag undrar hur många av dem som befunnit sig i ett
och hur många av dem som varit i fara.
Så den spöklika historien har lett mig till mitt jobb.
Jag är en utredare, en utredare ur två aspekter:
Jag är en utredande journalist,
och jag är också en utredare av det påstått paranormala
och det påstått andliga.
Det betyder ett par saker.
Ibland betyder det att jag låtsas att jag behöver en exorcism
så att jag kan - ja, precis! - så att jag kan gå till en exorcist
och se om han använder knep och psykologiska trick
för att övertyga någon om att de är besatta.
Ibland betyder det att jag går under täckmantel i en yttergrupp
som jag rapporterar om i en podcast jag är med i.
Och jag har gjort över 70 utredningar med min kollega, Ross.
Jag skulle älska att att få tala om för er att i nio fall av tio, vinner vetenskapen,
räddar dagen, att allt förklaras.
Det är inte sant.
Sanningen är att i tio fall av tio, vinner vetenskapen, räddar dagen.
(Applåder)
Och det betyder inte att det inte finns mysterier.
Så klart finns det mysterier, men ett mysterium är ett mysterium.
Det är inte ett spöke.
Jag tror att det finns två sorters sanningar,
det har tagit mig ett tag att dra denna slutsats,
men jag tror det stämmer,
så lyssna på vad jag har.
Jag tror det finns yttre sanning och inre sanning.
Så om du säger till mig:
"Det fanns en man vid namn Jesus och han existerade,"
det är yttre sanning, okej?
Vi kan kolla i arkiven,
Vi kan fastställa om det verkar troligt.
Och jag skulle hävda att det verkar troligt.
Om du säger: "Jesus uppstod från de döda," oj, oj, svårare.
(Skratt)
Jag skulle säga att det är en påstådd yttre sanning,
för han uppstod fysiskt eller inte.
Jag går inte in på huruvida han uppstod eller inte,
men enligt mig är det en påstådd yttre sanning.
Antingen hände det eller inte.
Men säger du: "Jag bryr mig inte om han uppstod från de döda.
Det är symboliskt viktigt för mig,
och den metaforen är så meningsfull och fyller ett syfte för mig,
och jag tänker inte försöka övertyga dig om det,"
då har du gått från yttre sanning till inre sanning,
från vetenskap till konst.
Och jag tror vi har en tendens att inte vara tydliga med det här,
att försöka flytta våra inre sanningar till yttre sanningar,
eller att inte vara rättvisa mot varandra angående detta,
och när människor berättar om sina inre sanningar,
försöker vi göra dem försvarbara med yttre sannings-standard.
Jag talar här om yttre sanning, om objektiva saker.
Och det fanns en objektiv verklighet i mitt hemsökta hus, eller hur?
Nu när jag berättat om gasläckan,
tvivlar jag på att någon skulle säga,
"Jag tror fortfarande att det spökade" -
(Skratt)
för så snart vi har dessa vetenskapliga förklaringar,
vet vi att vi ska ge upp spöket.
Vi använder dessa saker som substitut för saker vi inte kan förklara.
Vi tror inte på dem på grund av bevisen;
vi tror på dem på grund av bristen på bevis.
Så det finns en grupp i Los Angeles
som kallar sig Independent Investigations Group, IIG,
och de gör ett bra jobb.
De delar ut ett pris på 10 000 dollar
till den som kan bevisa, under vetenskapliga förutsättningar,
att de har en paranormal förmåga.
Ingen har gjort det hittills,
men det var några människor som hävdade att de var kläraudienta,
vilket betyder att de kan höra röster från den andra sidan
eller att de kan läsa tankar.
Och de hade en person som var väldigt allvarlig,
som trodde att han kunde läsa tankar.
Så de skulle testa honom, och det är så här det alltid funkar.
Gruppen säger: "Okej, vi har ett protokoll,
vi har ett sätt att vetenskapligt testa detta.
Går du med på detta?"
Personen säger ja. Sedan testar de.
Det viktigt att båda sidorna är överens.
De gjorde det, de testade honom.
De sa: "Okej, vet du vad?
Du kunde inte förutsäga vad Lisa tänkte.
Det var ungefär samma som slumpen.
Det verkar som du inte har förmågan."
Och det gav dem tillfället
att medlidsamt sätta sig ner med honom och ha en väldigt svår diskussion,
som i princip lät så här:
"Hej, vi vet att du är allvarlig, och vad det betyder är,
att du hör något i ditt huvud."
Men den dagen, fick den killen fatta ett väldigt svårt beslut,
det livsomvälvande beslutet att söka hjälp.
Vi hjälper faktiskt människor att dra dessa paralleller
som förut verkade vara världsfrämmande förklaringar,
och drar oss in i verkligheten och kanske förändrar oss till det bättre.
Å andra sidan, en gång kanske det visar sig vara sant.
Vi kanske upptäcker att det finns spöken,
och herrejävlar, det vore ju fantastiskt!
Och varje gång jag gör en av de här utredningarna,
är jag fortfarande så spänd,
och jag är på typ den 75:e,
och jag svär att jag fortfarande vid den 76:e kommer säga: "Denna är det!"
(Skratt)
Kanske är jag bara en obotlig optimist, men jag hoppas jag aldrig tappar hoppet,
och jag bjuder in er att ha samma attityd
när människor delar sina övertygelser med er.
På tal om testbara påståenden,
respektera dem tillräckligt för att fråga dessa bra frågor.
Utmana och se hur ni kan undersöka dem tillsammans,
för det sägs att du inte kan respektera en tro
och fortfarande utmana den, men det är inte sant.
När vi lirkar upp låset, när vi testar påståendet,
säger vi, okej, jag respekterar dig, jag lyssnar på vad du säger,
jag testar det tillsammans med dig.
Vi har alla haft den upplevelsen när man berättar något för någon.
och de säger typ: "Åh, det är riktigt intressant, ja,"
då vet du att du blir lurad.
Men när någon säger: "Jaså? Jaha.
Låter lite skumt tycker jag, men jag lyssnar,"
då vet du åtminstone att du blir respekterad.
Och det är den sortens attityd vi borde ha till dessa påståenden.
Det visar någon att du bryr dig om vad de säger.
Det är respekt.
Ja, de flesta av dessa sökningar är resultatlösa,
men det är så all vetenskap fungerar.
Alla botemedel mot cancer hittills har inte funkat,
men vi slutar inte söka,
av två anledningar.
För att nummer ett, svaret spelar roll.
Om det är att leta efter efterlivet,
det paranormala eller ett botemedel mot cancer,
kommer det tillbaka till samma fråga:
Hur länge kommer vi vara här?
Och två, för att söka sanningen,
att vara öppensinnad,
att vara villig att ha fel och att förändra hela din världsbild
är imponerande.
Jag tycker spökhistorier är spännande varenda gång.
Jag överväger att varje grupp jag går med i kan ha rätt,
och jag hoppas jag aldrig tappar hoppet.
Låt oss alla aldrig tappa hoppet.
för sökandet efter vad som finns därute,
hjälper oss förstå vad som finns härinne.
Och, snälla se till att ha en kolmonoxiddetektor i era hem.
Tack.
(Applåder)