Pred ôsmimi rokmi ma strašil zlý duch.
Mala som vtedy 25
a žila som v maličkom domčeku, ktorý stál za iným domom
v Los Angeles.
Bol to taký schátraný domček pre hostí,
o ktorý sa už dlho nikto nestaral.
Jedného večera, keď som tam sedela,
premohol ma desivý pocit,
ako keby ma niekto sledoval.
V dome však, okrem mojich dvoch psov, nikto nebol.
A tie si len pokojne lízali labky.
Obzrela som sa okolo seba. Nik tam nebol.
Tak som si pomyslela: „V poriadku, to sa mi len zdá.“
Ten pocit sa však zhoršoval,
začala som cítiť tlak v hrudi,
ako keď sa dozviete zlú správu.
A postupne klesal nižšie a nižšie,
hraničil s bolesťou.
V priebehu týždňa sa tento pocit stále zhoršoval
a začínala som byť presvedčená o tom,
že v mojom malom domčeku je niečo, čo ma máta.
Začali sa ozývať zvuky,
zvuk podobný závanu vetra, ako keby cezo mňa niečo prechádzalo.
Zavolala som najlepšej kamarátke Claire a povedala som jej:
„Viem, že to bude znieť šialene,
ale...
myslím, že mám v dome ducha a potrebujem sa ho zbaviť.“
A ona, ktorá je otvorená všetkému novému, povedala:
„Nemyslím si, že si šialená.
Myslím, že len musíš vykonať očistný rituál.“
(smiech)
„Zožeň si šalviu, zapáľ ju
a povedz „tomu“, aby to odišlo.“
A tak som súhlasila a kúpila šalviu.
Nikdy predtým som to nerobila a tak som tú šalviu zapálila,
mávala ňou dookola a hovorila: „Choď preč! Toto je môj dom!
Ja tu žijem! Ty nie!“
Ale ten pocit neprestal. Nič sa nezlepšilo.
Potom som začala rozmýšľať nad tým,
že teraz sa „tá vec“ na mne asi smeje,
pretože neodišla,
a ja pravdepodobne vyzerám, ako neschopný, bezmocný človek,
ktorý ju nedokázal prinútiť odísť.
Ten pocit sa tak zhoršil, – teraz sa už na tom smejem –
že každý deň, keď som prišla domov,
presedela som celú noc na posteli a plakala.
A ten tlak v hrudi sa viac a viac zhoršoval.
Fyzicky to bolelo.
Dokonca som navštívila psychiatričku
a snažila som sa ju presvedčiť, aby mi predpísala lieky,
ale ona odmietla, pretože som nemala schizofréniu.
(smiech)
Tak som napokon išla na internet a gúglila „strašenie a mátoženie“.
A narazila som na fórum lovcov duchov.
Ale boli to špeciálni lovci duchov –
boli skeptickí.
Verili tomu, že každý prípad duchov, ktorý kedy skúmali,
sa dal vedecky vysvetliť.
A ja nato: „OK mudrlanti, toto sa deje mne
a ak máte pre mňa vysvetlenie, rada si ho vypočujem.“
Jeden z nich povedal: „Dobre....
Počuli ste už o otrave oxidom uhoľnatým?“
Odpovedala som:
„Áno. Je to niečo ako otrava plynom?“
Otrava oxidom uhoľnatým nastáva,
ak máte v dome únik plynu.
Vyhľadala som si to a príznaky otravy oxidom uhoľnatým
zahŕňajú tlak v hrudi,
sluchové halucinácie
a nevysvetliteľný pocit strachu.
A tak som v ten večer zavolala plynárov a povedala im:
„Je to naliehavé, musíte ihneď prísť.
Nechcem sa teraz púšťať do detailov, ale potrebujem, aby ste prišli.“
(smiech)
A oni prišli.
Povedala som im: „Mám podozrenie na únik plynu.“
Vytiahli merač oxidu uhoľnatého a jeden z nich povedal:
„Je dobré, že ste nás hneď zavolali,
mohli ste byť čoskoro mŕtva.“
37 % Američanov verí na domy, v ktorých straší,
a mňa by zaujímalo, koľkí z nich už v nejakom takom skutočne boli
a koľkí z nich boli v nebezpečenstve.
A tak ma tento príbeh priviedol k mojej súčasnej práci.
Som vyšetrovateľka a pracujem v dvoch rôznych oblastiach:
Som investigatívna žurnalistka
a taktiež som vyšetrovateľka
paranormálnych a spirituálnych tvrdení.
A to zahŕňa niekoľko vecí.
Niekedy predstieram, že potrebujem exorcizmus, áno počujete správne,
na to, aby som mohla navštíviť exorcistu
a videla, či nepoužíva finty alebo psychologické triky na to,
aby niekoho presvedčil, že je posadnutý.
Inokedy v prestrojení preniknem do skupiny radikálov
a potom o nej hovorím v programe, ktorý moderujem s kolegom Rossom.
S Rossom sme už preskúmali viac než 70 takýchto prípadov.
A rada by som vám povedala, že v 9 z 10 prípadov veda vyhráva,
že zachráni situáciu a všetko vysvetlí.
Ale to nie je pravda.
Pravdou je, že veda vyhráva a zachraňuje situáciu v 10 z 10 prípadov.
(smiech, potlesk)
To neznamená, že záhady neexistujú.
Samozrejme, že existujú, ale záhada je záhada.
Nie je to duch.
Verím, že existujú dva druhy pravdy
a chvíľu mi trvalo, kým som na to prišla, ale myslím, že je to tak,
a tak ma vypočujte.
Myslím, že existuje vonkajšia pravda a vnútorná pravda.
Keď mi poviete:
„Kedysi žil muž menom Ježiš“,
to je vonkajšia pravda.
Môžeme ísť pozrieť historické záznamy.
Môžeme určiť, či je to pravda.
A ja poviem, že to znie pravdivo.
Keď poviete: „Ježiš vstal z mŕtvych“, tak to už je ťažšie.
(smiech)
Nazvala by som to tvrdením vonkajšej pravdy,
pretože buď fyzicky vstal, alebo nie.
Nejdem sa púšťať do toho, či naozaj vstal, alebo nevstal,
poviem iba, že je to tvrdenie vonkajšej pravdy:
stalo sa to alebo nie.
Ale ak poviete: „Je mi jedno, či sa to stalo, alebo nie.
Pre mňa je to dôležité symbolicky,
pre mňa je to významné a zmysluplné
a nemám v úmysle niekoho o tom presviedčať“,
teraz ste to tvrdenie presunuli z vonkajšej pravdy do vnútornej,
z vedy na umenie.
A myslím, že máme tendenciu nerobiť v tom rozdiel
a prezentovať naše vnútorné pravdy ako vonkajšie
alebo byť neúprimní k druhým
a keď nám oni hovoria svoje vnútorné pravdy,
žiadame, aby obhájili tieto tvrdenia štandardami vonkajších právd.
A tak teraz rozprávam o vonkajšej pravde, o objektívnych veciach.
V mojom strašidelnom dome existovala objektívna skutočnosť, však?
Teraz, keď už viete o úniku plynu,
pochybujem, že je tu niekto, kto by povedal:
„Ja si stále myslím, že tam bol aj duch“,
pretože akonáhle máme vedecké vysvetlenia,
prestaneme zmýšľať o duchoch.
Nimi si iba dočasne vysvetľujeme niečo, čo si inak vysvetliť nevieme.
Neveríme v nich vďaka dôkazom,
veríme v nich kvôli nedostatku dôkazov.
V Los Angeles existuje skupina s názvom
Skupina nezávislých vyšetrovateľov, alebo IIG,
ktorá odvádza skvelú prácu.
Sľubujú odmenu 10 000 dolárov
komukoľvek, kto im, v prostredí vedeckého laboratória, ukáže
že má paranormálne schopnosti.
Nikto to zatiaľ nedokázal,
ale už im zopár ľudí tvrdilo, že majú mimozmyslový sluch,
čo znamená, že dokážu počuť hlasy buď zo záhrobia, alebo
že dokážu počuť vaše myšlienky.
A jeden človek bol skutočne presvedčený o tom,
že počuje myšlienky druhých.
Tak pre neho pripravili test. A takto sa to deje zakaždým:
skupina povie: „OK, máme istý protokol,
spôsob, ako vás vedecky otestovať.
Súhlasíte s tým?“
Človek súhlasí a tak testujú.
Je dôležité, aby obe strany súhlasili.
A tak tohto muža otestovali.
A povedali: „OK, viete čo?
Nedokázali ste určiť, čo si Lisa myslela,
vaša úspešnosť sa rovnala tipovaniu,
vyzerá to, že túto schopnosť nemáte.“
A dalo im to príležitosť
sadnúť si a citlivo sa s ním porozprávať o niečom vážnom,
čo sa dá jednoducho zhrnúť:
„Vieme, že ste k nám úprimný, a tak to znamená,
že naozaj niečo vo svojej hlave počujete.“
A tak sa ten muž musel rozhodnúť či urobí veľmi ťažký krok,
niečo, čo mu zmení život,
či vyhľadá odbornú pomoc.
V podstate pomáhame ľuďom nájsť súvislosti,
ktorých vysvetlenie si spočiatku spájajú s iným svetom,
vtiahnuť ich do reality a možno zmeniť ich život k lepšiemu.
Na druhej strane, možno sa raz ukáže, že všetko je to pravda.
Možno zistíme, že duchovia existujú,
a najlepšie, aj duch svätý!
Vždy, keď sa podieľam na nejakom vyšetrovaní,
som plná vzrušenia,
a to ich už mám za sebou 75,
a stále verím,že pri čísle 76 zvolám: „A je to tu!“
(smiech)
Možno som len večná optimistka, ale dúfam, že nikdy nestratím túto nádej
a vyzývam vás, aby ste zmýšľali rovnako,
keď sa s vami ľudia budú deliť o to, v čo veria.
Keď tvrdia niečo, čo sa dá overiť
s rešpektom im klaďte tie správne otázky.
Pýtajte sa a tvorte si ucelený obraz,
pretože existuje názor,
že nie je možné rešpektovať vieru a zároveň žiadať vysvetlenia,
ale to nie je pravda.
Keď sa pokúšame rozlúsknuť záhadu a testujeme tvrdenia, hovoríme:
OK, rešpektujem a počúvam ťa a som rozhodnutý preskúmať to s tebou.
Všetci sme zažili situáciu, keď niekomu niečo hovoríme
a on na to: „Áno, to je naozaj zaujímavé“
a vieme, že to iba predstiera.
Ale keď niekto povie:
„Vážne? Nepríde mi to ako pravda, ale počúvam“,
viete aspoň, že ho to zaujíma a že vás rešpektuje.
A to je postoj, ktorý by sme mali zaujať k takýmto tvrdeniam.
Tak dávame najavo, že nás to zaujíma.
To je rešpekt.
Áno, väčšina týchto pátraní vyjde navnivoč,
ale tak to už chodí v každej vede.
Žiaden postup liečby rakoviny zatiaľ nebol úspešný,
ale neprestávame hľadať,
a to z dvoch dôvodov.
Po prvé, na výsledku záleží.
Či už skúmame posmrtný život, paranormálne javy alebo liek na rakovinu,
všetko sa točí okolo tej istej otázky:
„Ako dlho tu budeme?“
Po druhé, hľadať pravdu,
byť otvorený novým veciam a nebáť sa omylov
a byť ochotný zmeniť svoj pohľad na svet
je úctyhodné.
Príbehy o duchoch ma stále vzrušujú,
ku každej skupine sa pripájam s myšlienkou, že možno majú pravdu,
a dúfam, že túto nádej nikdy nestratím.
Nikdy nestrácajme túto nádej,
pretože hľadanie toho, čo je mimo nás,
nám pomáha pochopiť to, čo je v nás.
Taktiež vás prosím, majte doma detektor oxidu uhoľnatého.
(smiech)
Ďakujem.
(potlesk)