2014 metai man labai ypatingi:
20 metų esu konsultantas,
20 metų santuokai
ir man sukanka 50 tą patį mėnesį.
Tai reiškia, kad gimiau 1964 m. mažame Vokietijos miestelyje.
Tai buvo pilka lapkričio diena,
ir aš buvau pernešiotas.
Ligoninės gimdymo skyriuje tvyrojo įtampa,
nes tą pilką lapkričio dieną gimė labai daug kūdikių.
Tiesą sakant,
1964 m. buvo pats didžiausias gimstamumas Vokietijoje:
daugiau nei 1,3 milijono.
Praėjusiais metais vos viršijome 600 000,
tai tik pusė mano skaičiaus.
Čia jūs galite matyti vokiečių amžiaus piramidę,
ir štai čia, mažas juodas taškelis viršuje – tai aš.
(Juokas) (Plojimai)
Raudonai pažymėta potenciali darbingo amžiaus populiacija,
žmonės nuo 15 iki 65,
ir mane labiausiai domina ši raudona zona.
Dabar padarykime paprastą simuliaciją,
kaip ši amžiaus struktūra pasikeis po kelerių metų.
Kaip matote,
viršūnė juda į dešinę,
ir aš, kartu su kitais bumo vaikais, išeisiu į pensiją 2030 m.
Beje, man nereikia jokių
gimstamumo prognozių, kad numatyčiau šią raudoną zoną.
Raudona sritis,
potenciali darbingo amžiaus populiacija 2030 m.,
šiandien kaip iškalta akmeny,
išskyrus aukštesnius migracijos rodiklius.
Jei palyginsite šią raudoną zoną 2030 m. su zona 2014 m.,
ji gerokai mažesnė.
Prieš tai, kai parodysiu jums likusį pasaulį,
ką tai reiškia Vokietijai?
Iš šio grafiko žinome, kad darbo jėgos pasiūla,
t.y. žmonės, kurie dirba,
Vokietijoje smuks žemyn ir smuks ženkliai.
O kaip su darbuotojų paklausa?
Štai čia ir keblumas.
Kaip žinote, konsultanto mėgiamiausias atsakymas į bet kurį klausimą:
„Tai priklauso“.
Taigi aš atsakyčiau, tai priklauso.
Mes nenorėjome numatyti ateities.
Labai hipotetiška.
Mes padarėme kai ką kita.
Mes apžvelgėme BVP ir produktyvumo augimą Vokietijoje
per pastaruosius 20 metų
ir apskaičiavome tokį scenarijų:
jei Vokietija nori išlaikyti tokį pat BVP ir produktyvumo augimą,
mes galime tiesiogiai apskaičiuoti,
kiek žmonių Vokietijai reikia, kad būtų užtikrintas šis augimas.
Žalia linija rodo darbo jėgos paklausą.
Taigi Vokietija greitai pajus didelį talentų stygių.
Trūksta aštuonių milijonų žmonių,
tai yra daugiau nei 20 procentų dabartinės darbo jėgos,
tai dideli, išties dideli skaičiai.
Mes apskaičiavome kelis scenarijus
ir paveiksliukas visada atrodė šitaip.
Kad sumažintų atotrūkį,
Vokietija turi ženkliai padidinti migraciją,
įdarbinti daugiau moterų,
padidinti pensijinį amžių –
beje, šiemet mes jį pamažinome –
ir imtis visų šių priemonių iškart.
Jei Vokietijai nepavyks, šalis pateks į sąstingį.
Mes daugiau nebeaugsime. Kodėl?
Nes nebus darbininkų, kurie gali užtikrinti augimą.
Ir kompanijos ieškos talentų kur nors kitur.
Bet kur?
Mes modeliavome darbo jėgos pasiūlą ir darbo jėgos paklausą
15 didžiausių pasaulio ekonomikų,
atstovaujančių daugiau nei 70 procentų pasaulio BVP,
ir galutinis vaizdas atrodo šitaip 2020 m.
Mėlyna žymi darbuotojų perteklių,
raudona - darbuotojų trūkumą,
ir pilka - tai šalys, kurios yra ribinės.
2020 m. matysime darbuotojų perteklių kai kuriose šalyse,
kaip Italija, Prancūzija ir JAV,
bet šis vaizdas dramatiškai pasikeis 2030 m.
2030 m. mes susidursime su pasauline darbo jėgos krize
daugelyje didžiausių ekonomikų,
įskaitant tris iš keturių BRIK valstybių.
Kinija su ankstesne vieno vaiko politika nukentės,
kaip ir Brazilija bei Rusija.
Tiesą sakant,
realybėje situacija bus sudėtingesnė.
Čia matote vidutinius skaičius.
Mes juos diferencijavome
ir paskirstėme pagal skirtingų įgūdžių lygius,
ir, ką nustatėme,
buvo žymiai didesnis aukštos kvalifikacijos žmonių trūkumas
ir dalinis žemos kvalifikacijos darbuotojų perteklius.
Taigi prie visiško darbų trūkumo
mes susidursime su dideliu įgūdžių neatitikimu ateityje,
ir tai reiškia didelius iššūkius
išsilavinimo, kvalifikacijos ir jos kėlimo
atžvilgiu vyriausybėms ir įmonėms.
Kitas dalykas, kuo domėjomės, tai robotai, automatizavimas, technologijos.
Ar technologijos pakeis šį vaizdą ir padidins produktyvumą?
Trumpas atsakymas būtų toks,
mūsų skaičiai jau apima ženklų produktyvumo augimą,
paskatintą technologijų.
Ilgesnis atsakymas skambėtų taip.
Paimkime vėl Vokietiją.
Vokiečiai turi tam tikrą reputaciją pasaulyje,
kai kalbame apie produktyvumą.
90-aisiais dirbau mūsų biure Bostone beveik dvejus metus
ir kai išvykau, senas viršesnis partneris man pasakė, pažodžiui:
„Atsiųskite man daugiau tų vokiečių, jie dirba kaip mašinos“.
(Juokas)
Tai buvo 1998 m.
Po šešiolikos metų ko gero pasakytumėte atvirkščiai:
„Atsiųskite daugiau šitų mašinų. Jos dirba kaip vokiečiai".
(Juokas) (Plojimai)
Technologijos pakeis daug įprastų darbų.
Ne tik gamybos srityje,
netgi biuro darbuotojai yra pavojuje
ir gali būti pakeisti robotų,
dirbtinio intelekto, didelių duomenų, automatizavimo.
Pagrindinis klausimas, ne ar technologija pakeis dalį darbų,
bet kada, kaip greitai ir kokiu mastu?
Arba kitaip tariant,
ar technologijos padės išspręsti pasaulinę darbo jėgos krizę?
Taip ir ne.
Tai sudėtingesnė „tai priklauso“ versija.
(Juokas)
Kaip pavyzdį paimkime automobilių pramonę,
nes čia jau dirba daugiau nei 40 procentų pramoninių robotų
ir automatizavimas pirmauja.
1980 m. mažiau nei 10 procentų mašinos gamybos kainos
priklausė nuo elektroninių dalių.
Šiandien šis skaičius yra 30 procentų
ir jis kils iki daugiau nei 50 procentų 2030 m.
Šios naujos elektroninės dalys ir programėlės
reikalauja naujų įgūdžių ir sukūrė daug naujų darbų,
kaip kognityvinių sistemų inžinierius,
kuris optimizuoja sąveiką tarp vairuotojo ir elektroninės sistemos.
1980 m. nė vienas nenumanė, kad toks darbas kada egzistuos.
Iš tikrųjų,
bendras žmonių skaičius, įtrauktų į automobilio gamybą,
paskutiniais dešimtmečiais pasikeitė neženkliai,
nepaisant robotų ir automatizavimo.
Taigi ką tai reiškia?
taip, technologijos pakeis daug darbų,
bet mes pamatysime ir naujus darbus bei naujus įgūdžius horizonte,
tai reiškia, technologijos pablogins mūsų įgūdžių neatitikimą.
Ir šitoks diferencijavimas
atskleidžia lemiamą iššūkį vyriausybėms ir verslui.
Taigi aukštos kvalifikacijos žmonės,
talentai bus itin vertinami artimiausią dešimtmetį.
Jei jie yra ribotas resursas, turime juos geriau suprasti.
Ar jie tikrai nori dirbti užsienyje?
Kokie jų pageidavimai darbui?
Kad tai sužinotume, šiemet atlikome globalią apklausą
tarp daugiau nei 200 000 ieškančių darbo iš 189 šalių.
Migracija yra viena iš pagrindinių priemonių užpildyti spragą,
bent jau greičiausiu laiku,
taigi mes klausėme apie mobilumą.
Daugiau nei 60 procentų iš 200 000 ieškančių darbo
norėtų dirbti užsienyje.
Man tai stulbinančiai didelis skaičius.
Jei pažiūrėsite į darbuotojus nuo 21 iki 30 metų,
šis skaičius netgi didesnis.
Jei padalinsite šį skaičių pagal šalis,
taip, pasaulis mobilus, bet tik iš dalies.
Mažiausiai mobilios šalys yra Rusija, Vokietija ir JAV.
Kur šie žmonės norėtų persikelti?
Septintoje vietoje Australija, kur 28 procentai mano galėtų persikelti.
Prancūzija, Šveicarija, Vokietija, Kanada, JK
ir pagrindinis pasirinkimas pasaulyje yra JAV.
Kokie šių 200 000 žmonių pageidavimai darbui?
Ko jie ieško?
Iš 26 punktų sąrašo atlyginimas yra aštuntas.
Pirmi keturi punktai yra apie kultūrą.
Ketvirta,
turėti puikius santykius su bosu;
trečia, puikus darbo ir gyvenimo balansas;
antra, turėti puikius santykius su kolegomis;
ir top pageidavimas pasaulyje
yra būti vertinamam už savo darbą.
Taigi, ar man padėkojama?
Ne tik kartą per metus su metine premija,
bet kiekvieną dieną.
Ir dabar mūsų pasaulinė darbo jėgos krizė tampa labai asmeniška.
Žmonės ieško pripažinimo.
Ar ne mes visi ieškome pripažinimo savo darbe?
Leiskite man sujungti taškus.
Mes susidursime su darbo jėgos krize,
kurią sudaro bendras darbo trūkumas
plius didelis įgūdžių neatitikimas,
plius didelis kultūrinis iššūkis.
Ši pasaulinė darbo jėgos krizė artinasi labai greitai.
Dabar mes esame prie lūžio taško.
Ką mes galime, ką gali vyriausybės, ar kompanijos padaryti?
Kiekvienai kompanijai,
bet taip pat kiekvienai šaliai
reikia žmonių strategijos
ir veikti nedelsiant,
ir tokia žmonių strategija susideda iš keturių dalių.
Pirma, planas,
kaip prognozuoti skirtingų darbų ir įgūdžių paklausą bei pasiūlą.
Darbo jėgos planavimas taps svarbesnis nei finansinis planavimas.
Antra, planas, kaip pritraukti puikius žmones:
Y kartą, moteris, taip pat pensininkus.
Trečia, planas, kaip juos šviesti ir kelti įgūdžius.
Tai mums didelis kvalifikacijos kėlimo iššūkis.
Ir ketvirta,
kaip išlaikyti geriausius žmones,
arba kitaip sakant,
kaip realizuoti pripažinimą ir santykių kultūrą.
Vis dėlto, vienas lemiamas veiksnys yra pakeisti mūsų požiūrį.
Darbuotojai yra resursas, turtas,
ne išlaidos, ne galvų skaičius,
ne mašinos,
net ne vokiečiai.
Dėkoju.
(Plojimai)