רוב האנשים יקחו כדור,
יקבלו זריקה,
או יקחו תרופה או סם כלשהו במהלך חייהם,
אבל רובנו לא יודעים דבר על איך החומרים האלה עובדים.
איך תרכובות שונות יכולות להשפיע על הדרך בה אנחנו מרגישים,
חושבים,
ואפילו מתנהגים?
בד"כ, זה תלוי בדרך בה הסם משנה את התקשורת
בין תאים במוח.
יש מספר דרכים בהן זה יכול לקרות.
אבל לפני שהוא נכנס למוח,
כל סם צריך להגיע למחזור הדם
במסע שיכול לקחת בין שניות לשעות,
תלוי בגורמים כמו איך לוקחים אותו.
השיטה הכי איטית היא לבלוע סם,
כי הוא חייב להיספג במערכת העיכול
לפני שהוא ישפיע.
שאיפת סם מביאה אותו מהר יותר למחזור הדם,
והזרקת סם לוריד גם עובדת מהר
כי היא דוחפת את הכימיקלים ישירות למחזור הדם.
ברגע שהוא שם, הסם מגיע במהירות לשער ליעד שלו, המוח.
הכניסה למוח מוגנת על ידי מחסום הדם-מוח,
שמפריד בין הדם לבין מערכת העצבים
כדי למנוע את כניסתם של חומרים מסוכנים.
אז כל סם צריך מבנה כימי מסוים
שיתן לו את המפתח למנעול של המחסום הזה ויאפשר לו לעבור.
ברגע שהם בפנים, הסמים מתחילים לשבש את הפעולות הנורמליות של המוח
על ידי התמקדות ברשת הניורונים והסינפסות שלו.
ניורונים הם תאי מוח שיש להם גרעין, דנדריטים ואקסון.
סינפסות הן מבנים שממוקמים לאורך דנדריטים או אקסונים
ומאפשרים העברה של אותות אלקטרוכימיים בין ניורונים.
האותות האלו מועברים בעזרת כימיקלים שנקראים מעבירים עצביים.
לכל מעביר עצבי ישנו תפקיד שונה בויסות ההתנהגויות,
הרגשות,
והמחשבות שלנו.
אבל כולם עובדים באחת משתי דרכים:
הם יכולים לעכב את הנוירון המקבל,
ולהגביל את פעילותו,
או לעורר אותו,
וליצור בו מסר אלקטרוכימי חדש שמתפשט ברשת העצבית.
שאריות של מעביר עצבי בד"כ מתפרקות
או נספגת לתוך הנוירון המשדר.
יעילותו של סם תלויה ביכולתו
לשנות את השידורים הסינפטיים האלה בשלבים שונים של התהליך.
התוצאה היא עליה או ירידה
בכמות המעבירים העצביים שמתפשטים.
לדוגמה, נוגדי דיכאון נפוצים כמו SSRI,
עוצרים את הספיגה מחדש של סרוטונין,
מעביר עצבי שמווסת את מצב הרוח שלנו.
דבר זה מגביר את הכמות שלו בתוך הרשת העצבית.
משככי כאבים, כמו מורפיום,
מעלים רמות של סרוטונין ונוראדרנלין,
שמווסתים אנרגיה,
עוררות,
עירנות,
ועונג.
אותם מעבירים עצביים משפיעים גם על קולטני אנדורפינים,
ומפחיתים את תחושת הכאב.
חומרי הרדמה פועלים באמצעות הגברת הייצור של GABA
כדי לעכב פעילות עצבית
וכך מכניסים את האדם למצב רגוע ומורדם.
ומה עם סמים לא חוקיים?
לאלה יש השפעות חזקות על המוח שאנחנו עדיין מנסים להבין.
קריסטל מת', סוג של אמפתמין,
יוצר שחרור לזמן ארוך של דופמין,
מעביר עצבי שקשור לתפיסה של גמול ועונג.
הוא גם מפעיל קולטני נוראדרנלין,
שמגבירים את קצב הלב,
מרחיבים את האישונים,
ומפעילים את תגובת ההילחם או ברח.
קוקאין חוסם את השאיבה מחדש של דופמין וסרוטונין,
ודוחף יותר מהם לרשת העצבית,
שם הם מגבירים את האנרגיה,
יוצרים תחושת אופוריה,
ומדכאים את התיאבון.
ולסמי הזיה יש כמה מההשפעות הכי מסקרנות.
חומרים כמו LSD,
מאסקלין,
ו DMT
כולם חוסמים את שחרור הסרוטונין,
שמווסת את מצבי הרוח והאימפולסיביות.
הם משפיעים גם על המעגלים העצביים
שמעורבים בתפיסה, למידה וויסות התנהגות,
מה שאולי מסביר למה לסמים האלה יש השפעה כל כך חזקה.
למרות שחלק מההשפעות האלו נשמעות מרגשות,
יש סיבות לכך שחלק מהסמים האלה נמצאים תחת בקרה, ולפעמים מוצאים מהחוק.
סמים יכולים לשנות את הכימיה של המוח,
ושימוש חוזר בהם יכול לחווט מחדש באופן קבוע את הרשתות העצביות
שמאפשרות לנו לחשוב,
לבצע החלטות,
ללמוד,
ולזכור דברים.
יש לנו עוד הרבה מה ללמוד על סמים והשפעותיהם,
הטובות והרעות.
אבל אלה שאנחנו כן מכירים, הם אלה שנחקרו לעומק,
והפכו לתרופות יעילות.
ככל שיגדל הידע שלנו על סמים והמוח,
כך תגדלנה אפשרויות הטיפול
לבעיות רפואיות רבות המטרידות אותנו כיום.