Svemir je prepun planeta.
Želim da mi, u sljedećem desetljeću
izgradimo teleskop koji bi mogao uslikati
Zemlju kod druge zvijezde
i utvrditi može li podržati život.
Moje kolege u NASA-inom labosu za mlazni pogon
na Princetonu i ja radili smo na tehologiji
koja će moći baš to u dolazećim godinama.
Astronomi vjeruju da svaka zvijezda
u galaksiji ima planet,
i procjenjuju da petina njih
ima planet sličan Zemlji
koji bi mogao podržati život,
ali nismo vidjeli nijedan od njih.
Samo smo ih uočili indirektno.
Ovo je slavna NASA-ina slika blijede plave točke.
Uslikao ju je Voyager 1990.,
kada se okretao dok je izlazio iz sunčeva sustava
kako bi uslikao Zemlju
sa udaljenosti od šest milijardi kilometara.
Želim napraviti takvu sliku
planeta nalik Zemlji kod druge zvijezde.
Zašto to nismo učinili? Zašto je to tako teško?
Pa da vidimo, zamislimo da uzmemo
Hubble Svemirski Teleskop
i okrenemo ga i pomaknemo
do orbite Marsa.
Vidjet ćemo nešto poput toga,
pomalo mutnu sliku Zemlje,
jer smo poprilično mali teleskop
u orbiti Marsa.
Udaljimo se deset puta više.
Sada smo kod orbite Urana.
Postala je manja, ima manje detalja, manju razlučivost.
Još uvijek možemo vidjeti mali mjesec,
no idemo još deset puta dalje.
Sada smo na rubu Sunčevog sustava,
kod Kuiperovog pojasa.
Sada nema razlučivosti.
To je ona plava točka Carla Sagana.
Ali udaljimo se još deset puta.
Sada smo kod Oort oblaka,
izvan Sunčevog sustava,
i počinjemo vidjeti Sunce
kako ulazi u vidno polje
i dolazi na mjesto gdje je planet.
Još jednom, deset puta dalje.
Sada smo kod Alpha Centauri,
nama najbliže zvijezde,
i planet je nestao.
Sve što vidimo je velika blješteća slika zvijezde
koja je deset milijardi puta sjajnija od planeta,
koji bi trebao biti u onom malom crvenom kružiću.
To je ono što želimo vidjeti. Zato je teško.
Svjetlo zvijezde se defraktira.
Raspršuje se unutar teleskopa,
stvarajući vrlo svijetlu sliku
koja ispire planet.
Tako da bismo vidjeli planet,
moramo učiniti nešto vezano uz to svjetlo.
Moramo ga se riješiti.
Imam puno kolega koji rade na
zaista odličnim tehnologijama kako bi to napravili,
ali danas vam želim pričati o jednoj
koja je stvarno najbolja,
i možda najizglednija da nam pribavi Zemlju
u sljedećem desetljeću.
Prvo ju je predložio Lyman Spitzer,
otac svemirskog teleskopa, 1962.,
i dobio je inspiraciju iz pomrčine.
Svi ste to vidjeli. To je pomrčina Sunca.
Mjesec se pomaknuo ispred Sunca.
Blokira većinu svjetla
tako da možemo vidjeti prigušeni vijenac oko njega.
Ista stvar bi bila da stavim palac
i blokiram to svjetlo koje dolazi u moje oko,
vidim vas u stražnjem redu.
Pa, što se događa?
Mjesec
baca sjenu na Zemlju.
Stavimo li teleskop ili kameru u tu sjenu,
gledamo na Sunce,
i većina svjetla je uklonjena
i možemo vidjeti tu prigušenu, finu strukturu
u vijencu.
Spitzerov prijelog je bio da ovo učinimo u svemiru.
Izgradimo veliki zaslon, lansiramo ga u svemir,
stavimo ga ispred zvijezde,
blokiramo većinu svjetla,
lansiramo teleskop u sjenu koju je stvorio,
i bum, vidimo planete.
To bi izgledalo otprilike ovako.
Tu je taj veliki zaslon,
i nema planeta,
jer na nesreću ne radi vrlo dobro,
jer se valovi svjetlosti i svjetlo i valovi
raspršuju oko zaslona
isto kao u teleskopu.
To je kao da se voda uvija oko kamena u potoku,
i svo to svjetlo jednostavno uništava sjenu.
To je užasna sjena. I ne možemo vidjeti planete.
Ali Spitzer je znao odgovor.
Ako možemo omekšati rubove, učiniti ih paperjastima
tako da možemo kontrolirati rasipanje,
onda možemo vidjeti planet,
i u zadnjih 10 godina došli smo do
optimalnog rješenja da to učinimo.
Izgleda otprilike ovako.
Zovemo to zvjezdasta sjenica u obliku cvijeta.
Ako napravimo rubove tih latica kako treba,
ako kontroliramo njihov oblik,
možemo kontrolirati rasipanje,
i sada imamo odličnu sjenu.
To je 10 milijardi puta prigušenije nego je bilo prije,
i možemo vidjeti kako se pojavljuju planeti.
To bi naravno moralo biti veće od mog palca.
Ta zvjezdasta sjenica je otprilike
veličine pola nogometnog igrališta
i mora letjeti 50000 kilometara od teleskopa
koji mora biti točno u njenoj sjeni,
i onda možemo vidjeti planete.
To zvuči zastrašujuće,
ali briljantni inžinjeri, moji kolege na JPL-u [Laboratorij za Mlazni Pogon]
smislili su odličan dizajn kako bi to napravili
i izgleda ovako.
Započinje omotan oko osnove.
Odvaja se od teleskopa.
Latice se razmataju, otvaraju se,
teleskop se okreće.
Onda ćete ju vidjeti kako se preokreće i odlijeće
tih 50000 kilometara od teleskopa
Pomaknut će se ispred zvijezde
baš tako, stvarajući divnu sjenu.
Bum, dobijemo planete koji se kreću oko zvijezde.
(Pljesak)
Hvala vam.
To nije znanstvena fantastika.
Radimo na tome posljednjih pet ili šest godina.
Prošlog ljeta napravili smo test
u Kaliforniji, na Northrop Grummanu.
Ove su četiri latice.
Ovo je manja zvjezdasta sjenica.
Velika je upola kao ona što ste vidjeli.
Vidjet ćete kako se latice odmataju.
Te četiri latice izgradila su četiri preddiplomca
dok su bila na praksi.
Sad ćete vidjeti kako se pokreću.
Te latice se moraju zarotirati na mjesto.
Baza ovih latica
mora ići na isto mjesto svakog puta
sa točnošću od desetine milimetra.
Radili smo ovaj test 16 puta,
i 16 puta je došao na potpuno isto mjesto
u desetinu milimetra.
Ovo mora biti učinjeno vrlo precizno,
ali ako to možemo učiniti, ako možemo izgraditi ovu tehnologiju,
ako možemo to poslati u svemir,
možda ćete vidjeti nešto poput ovoga.
To je slika jedne od naših najbližih susjednih zvijezda
uslikana sa Hubble Svemirskim Teleskopom.
Ako možemo sličan teleskop,
malo veći,
poslati u svemir,
poslati zaklanjač ispred njega,
ono što bi mogli vidjeti je nešto poput toga --
to je obiteljski portret našeg Sunčevog sustava -- ali ne našeg.
Nadamo se da će to biti tuđi Sunčev sustav
viđen kroz zaklanjač,
kroz zvjezdastu sjenicu.
Možete vidjeti Jupiter, Saturn,
Uran, Neptun i tamo u središtu,
blizu ostataka svjetlosti
je ta plava blijeda točka. To je Zemlja.
Želimo to vidjeti, ima li vode,
kisika, ozona,
stvari koje bi nam mogle reći da može podržavati život.
Mislim da je ovo najbolja moguća znanost.
Zato sam se time počeo baviti,
jer mislim da će to promijeniti svijet.
To će promijeniti sve kada to vidimo.
Hvala vam.
(Pljesak)