האם הייתם רוצים לדעת מה עתידנו?
מה יתרחש מחר, בשנה הבאה, או אפילו בעוד מילניום?
ובכן, אתם לא לבד.
כולם החל ממשלות לצבאות למובילי תעשיה רוצים גם הם,
והם מעסיקים אנשים שנקראים עתידנים
שמנסים לחזות את העתיד.
כמה מסוגלים לעשות זאת עם דיוק מפתיע.
באמצע המאה ה 20,
חדר מחשבה שידוע כתאגיד ראנד
התייעץ בתריסר מדענים ועתידנים
שיחד חזו הרבה מהטכנולוגיות
שאנחנו לוקחים כמובנות מאליהן היום,
כולל אברים מלאכותיים,
השימוש בגלולות למניעת הריון,
וספריות שמסוגלות לחפש ולאחזר חומר מחקר עבור הקורא.
דרך אחת שעתידנים מגיעים לתחזיות שלהם
היא על ידי ניתוח תנועות ומגמות בחברה,
ושרטוט הדרכים שהן צפויות לעבור לעתיד
עם דרגות שונות של הסתברות.
העבודה שלהם מיידעת את ההחלטות של קובעי מדיניות ומנהיגים עולמיים,
ומאפשרת להם לשקול אופציות לעתיד
שאחרת אי אפשר היה לדמיין אותן בכזה עומק ופרוט.
כמובן, יש מגבלות ברורות לכמה בטוח אפשר להיות בנוגע לעתיד.
תמיד יש טכנולוגיות שלא ניתן לדמיין שעולות
שלא היו הגיוניות למישהו בהווה.
דמיינו, לדוגמה,
להעביר פיזיקאי מאמצע המאה ה 19
למאה ה 21.
אתם יכולים להסביר לו שקיים חומר מוזר, אורניום 235,
שבעצמו יכול לייצר מספיק אנרגיה לתת כוח לעיר שלמה,
או להשמיד אחת במחי יד.
"איך אנרגיה כזו יכולה להגיע משום מקום?" הוא היה דורש לדעת.
"זה לא מדע, זה קסם."
ולכל עניין, הוא היה צודק.
התפיסה מהמאה ה 19 שלו של המדע
לא כוללת ידע על רדיואקטיביות או פיזיקה גרעינית.
בימיו, אף תחזית של העתיד לא היתה יכולה לצפות את קרני ה X,
או את פצצת האטום,
שלא לדבר על תורת היחסות
או מכאניקה קוואנטית.
כמו שארתור קלארק אמר,
"כל טכנולוגיה מתקדמת מספיק לא מובדלת מקסם."
איך אנחנו יכולים להתכונן, אז, לעתיד שיהיה כל כך קסום לנו
כמו שההווה קסום למישהו מהמאה ה 19?
אנחנו אולי נחשוב שהטכנולוגיה המודרנית שלנו וטכנולוגית אנליזת המידע המתקדמת שלנו
אולי יאפשרו לנו לחזות את העתיד עם דיוק רב בהרבה
מדומינו במאה ה 19,
ובצדק.
עם זאת, זה גם נכון שההתקדמות הטכנולוגית שלנו
הביאה איתה אתגרים חדשים לא צפויים ומורכבים בהרבה.
הסיכויים לדורות העתיד להיות מסוגלים לדמיין את הבלתי ניתן לדמיון
הם גבוהים בהרבה מאי פעם.
אז השאלה נשארת:
איך אנחנו עושים זאת?
תשובה מבטיחה אחת היתה למעשה איתנו מאז המאה ה 19
והמהפכה התעשייתית
שהובילה ליסודות של העולם המודרני.
במהלך הזמנים האלה של התפתחות מתפשטת והמצאה,
צורה חדשה של ספרות, מדע בדיוני, גם הופיעה.
עם השראה של המצאות של אותו זמן, ג'ולס וורן, ה.ג. וולס,
והוגים פורים אחרים חקרו מצבים פנטסטיים,
שהראו גבולות חדשים של החקר האנושי.
ובמהלך המאה ה 20 ולתוך המאה ה 21,
מספרי סיפורים המשיכו לחלוק את החזון שלהם על העתיד
וחזו במדוייק הרבה פנים של העולם אותו אכלסנו עשורים מאוחר יותר.
ב"עולם אמיץ חדש,"
אלדוס האקסלי חזה את השימוש בנוגדי הדיכאון ב 1932,
הרבה לפני שתרופה כזו הפכה לפופולרית.
ב 1953, "פרנהייט 451" של ריי בראדבורי חזה את האוזניות בתוך האוזן,
"רדיו אצבעון," במילותיו.
וב "2001: אודיסאה בחלל,"
ארתור סי קלארק תאר לוחות מסך ניידים לחדשות ב 1968.
בעבודות שהרבה פעמים משלבות בידור ופרשנות חברתית,
אנחנו מוזמנים לתלות את חוסר האמונה שלנו ולשקול את התוצאות
של שינויים רדיקליים במוסדות מוכרים ומושרשים בצורה עמוקה.
במובן הזה,
המדע הבדיוני הכי טוב ממלא את המילים של הפילוסוף מישל פוקו,
"אני לא נביא, העבודה שלי יוצרת חלונות במקום בהם היו פעם קירות."
חופשיים מהמגבלות של ההווה וההנחות שלנו למה בלתי אפשרי,
מדע בדיוני משרת ככלי מועיל לחשוב מחוץ לקופסה.
הרבה עתידנים מכירים בזה,
וכמה מתחילים להעסיק כותבי מדע בדיוני בצוותים שלהם.
ממש לאחרונה, פרוייקט שנקרא iKnow הציע תרחישים
שנראים מאוד כמו סיפורי מדע בדיוני.
הם כללו את הגילוי של ציביליזציות חייזריות,
פיתוח דרך לאנשים וחיות לתקשר באופן שוטף,
והארכת חיים רדיקלית.
אז, מה העתיד יביא?
כמובן, אנחנו לא יכולם לדעת בוודאות,
אבל מדע בדיוני מראה לנו הרבה אפשרויות.
בסופו של דבר, זו האחריות שלנו
לקבוע איזה יעבוד ליצירת מציאות.