גדלתי
כשאני מאובחנת כביישנית פובית,
וכמו לפחות 20 אנשים אחרים
בחדר בגודל כזה
הייתי מגמגמת.
האם תעיזו להרים את ידכם?
וזה נדבק אלינו. זה באמת נדבק אלינו,
משום שכאשר מתייחסים אלינו כך,
אנו חשים בלתי נראים לפעמים,
או שמדברים סביבנו ועלינו.
וכשהתחלתי להסתכל על אנשים,
שזה בעיקר רוב מה שעשיתי,
הבחנתי שאנשים אחדים
באמת חיפשו תשומת לב והכרה.
זיכרו, הייתי קטנה אז
אז מה הם עשו?
מה שאנו עושים עדיין לעיתים קרובות מדי.
אנחנו מדברים על עצמנו.
ובכל זאת יש אנשים אחרים שצפיתי בהם
שהיה להם מה שקראתי לו דפוס חשיבה של הדדיות.
בכל מצב, הם מצאו דרך לדבר עלינו
וליצור את הרעיון של "אנו".
אז הרעיון שלי לשוב ולדמיין את העולם
הוא לראותו כאחד שבו כולנו הופכים להיות
יוצרי-הזדמנוות גדולים יותר עם ובעבור אחרים.
אין הזדמנות גדולה יותר
או קריאה לפעולה עבורנו כעת
מאשר להפוך להיות יוצרי-הזדמנות
שמשתמשים בכשרונות הטובים ביותר יחד, לעיתים יותר קרובות
למען טובת הכלל
ולהשיג דברים שלא היינו יכולים לעשות בעצמנו.
ואני רוצה לדבר איתכם על זה,
מפני שאפילו יותר מאשר לתת
אפילו יותר מנתינה,
היא יכולתנו לעשות משהו חכם יותר
יחד למען טובת הכלל
שמעלה את שנינו יחד
ושיכול לשנות.
זו הסיבה שאני יושבת כאן.
אבל אני גם רוצה לציין משהו אחר:
כל אחד מכם
טוב יותר ממישהו אחר במשהו.
מה שמפריך את הרעיון הרווח
שאם אתה האדם החכם ביותר בחדר,
אתה נמצא בחדר הלא נכון.
(צחוק)
אז הרשו לי לספר לכם על
מסיבה הוליוודית שהלכתי אליה לפני שנים אחדות,
ופגשתי שם שחקנית שכוכבה עולה
ועד מהרה החלנו לדבר על נושא
שהלהיב את שתינו על אמנות ציבורית.
והיתה לה אמונה עזה
שכל בניין חדש בלוס אנג'לס
צריך שתהיה לו אמנות ציבורית בתוכו,
היא רצתה שתהיה תקנה על לכך,
ופתחה בהתלהבות -
מי כאן משיקגו?
היא התחילה לדבר בלהיטות על
פסלי "השעועית" המשקפים
בפרק המילניום.
ואנשים ילכו לשם
ויחייכו לנוכח ההשתקפות שלהם בהם,
ויעשו פוזות והצגות
ויצלמו סלפיז ביחד,
ויצחקו.
ובעוד היא מדברת, עלתה בי מחשבה.
אמרתי, "אני מכירה מישהו שאת חייבת לפגוש.
הוא יוצא מסן קוונטין בעוד כמה שבועות" -
(צחוק) -
והוא חולק את התשוקה הלוהטת שלך
שאמנות צריכה להעסיק בני אדם ולאפשר להם להתחבר."
הוא בילה 5 שנים בבידוד,
ופגשתי אותו מפני שנשאתי נאום בסן קוונטין,
והוא רהוט
והוא היה די נאה למראה ושזוף
היתה לו שגרת אימון גופני שהוא תירגל בכל יום.
(צחוק)
אני חושבת שהיא עקבה אחרי בנקודה זו.
אמרת: "הוא יהיה בעל ברית בלתי צפוי."
ולא רק זה. ישנו ג'יימס הוא ארכיטקט
והוא פרופסור, ואוהב לעצב אתרים
ועיצוב אתרים זה כאשר יש לכם
כיכרות קטנות ושבילי הליכה עירוניים אלה
שמשובצים באמנות,
שבהם אנשים באים לצייר ולדבר לפעמים
אני חושבת שהם יהיו בעלי ברית טובים.
ואכן הם היו.
הם נפגשו, הם נערכו
הם דיברו בפני מועצת העיר לוס אנג'לס.
וחברי המועצה לא רק העבירו את התקנה,
מחציתם הגיעו וביקשו להצטלם איתם לאחר מכן
הם היו מדהימים משכנעים ואמינים.
אי אפשר לקנות את זה.
מה שאני מבקשת מכם לשקול
הוא איזה סוג של יוצרי הזדמנות נוכל להיות,
כי יותר מעושר
או תארים מפוארים
או קשרים רבים, זו היכולת שלנו להתחבר
מן הצד הטוב של כל אחד מאיתנו ולהוציאו החוצה.
ואני לא אומרת שזה קל,
ואני בטוחה שרבים מכם עשו מהלכים שגויים,
בקשר למי שרציתם לחבור אליו,
אבל מה שאני רוצה להציע הוא,
זוהי הזדמנות.
התחלתי לחשוב על זה
לפני זמן רב כשהייתי כתבת של הוול סטריט ז'ורנל
והייתי באירופה, והייתי אמורה לכסות מגמות
שנבעו מעסקים
או פוליטיקה, או סגנון חיים
אז הייתי חייבת שיהיו לי קשרים
בעולמות שונים אחרים מאד משלי
כי אחרת, לא ניתן היה לזהות את המגמות
ושלישית, היה עלי לכתוב את הסיפור
באופן שבו אני נכנסת לנעליו של הקוראים,
כך שיוכלו לראות כיצד מגמות אלו יכולות להשפיע על חייהם.
זה מה שיוצרי הזדמנויות עושים.
והנה דבר מוזר:
שלא כמו מספר הולך וגדל של אמריקאים
שעובדים וחיים ומשחקים עם אנשים
שחושבים בדיוק כמוהם
כי אז אנו הופכים ליותר נוקשים וקיצוניים,
יוצרי-הזדמנויות מחפשים באופן פעיל, אחר מצבים
עם אנשים שאינם כמותם,
והם בונים מערכות יחסים,
ומשום שהם עושים זאת,
הם סומכים על מערכות יחסים
שאליהם הם יכולים להביא את הצוות הנכון
ולגייס אותם לפתור בעיה יותר טוב ויותר מהר
ולנצל יותר הזדמנויות.
הם אינם נפגעים ממחלוקות,
הם מוקסמים מהן,
וזה שינוי עצום בחשיבה,
וברגע שאתם מרגישים את זה, אתם רוצים שזה יקרה הרבה יותר.
עולם זה קורא לנו לחשיבה קולקטיבית,
ואני מאמינה בלעשות את זה.
זה במיוחד חשוב עכשיו.
למה זה חשוב עכשיו?
כי ניתן להמציא דברים כמו מזל"טים
ותרופות, ואיסוף נתונים
ויכולים להיות מומצאים על ידי יותר אנשים
ובדרכים זולות יותר למטרות מועילות
ולאחר מכן, כפי שאנו מכירים מהחדשות בכל יום,
הם יכולים לשמש לדברים מסוכנים.
זה קורא לנו, לכל אחד מאיתנו,
לתכלית גבוהה יותר,
אבל הנה הדובדבן שבקצפת:
זו לא רק ההזדמנות הראשונה
שאתם פועלים עם מישהו אחר
זו כנראה הגדולה ביותר שלכם,
כמוסד, או כאדם פרטי.
זה לאחר שהתנסיתם
ואתם סומכים זה על זה
אלה הדברים הבלתי צפויים
שאתם יוצרים מאוחר יותר
שאף פעם לא יכולתם לחזות.
לדוגמא, מרטי הוא הבעל של אותה שחקנית שהזכרתי,
והוא צפה בהם מתאמנים,
והוא התחיל במהרה לדבר עם וולי
חברי, האסיר לשעבר,
על משטר האימונים הזה.
והוא חשב,
ש לי מערכת של מגרשי סקווש.
הבחור הזה יוכל ללמד זאת
הרבה אנשים שעובדים שם חברים במגרשים שלי.
הם נוסעים מתמידים.
הם יוכלו להתאמן בחדר המלון שלהם
אין ציוד שסופק.
כך וולי התקבל לעבודה
לא רק זה, שנים מאוחר יותר
הוא גם לימד סקווש.
שנים לאחר מכן,
הוא לימד מורים לסקווש.
מה שאני מציעה הוא, שכאשר אתם מתחברים לאנשים
סביב עניין ופעילות משותפים,
אתם מתרגלים לדברים
אקראיים שיקרו בעתיד,
ואני חושבת שזה מה שאנו מחפשים.
אנו פותחים את עצמנו להזדמנויות אלו
ובחדר הזה נמצאים שחקני מפתח וטכנולוגיה.
שחקני מפתח שנמצאים בעמדה ייחודית לעשות זאת,
להרחיב יחד את המערכות והמיזמים
אז הנה מה שאני קוראת לכם לעשות
זיכרו את שלושת התכונות של יוצרי-הזדמנויות.
יוצרי-הזדמנויות משחיזים את כוחם העליון
והופכים להיות מחפשי דפוסים.
הם נעשים מעורבים בעולמות שונים משלהם
כך שיהיו מהימנים ויוכלו לראות דפוסים אלה
והם מתקשרים כדי להתחבר
סביב נקודות מפתח של עניין משותף
אז מה שאני מבקשת מכם הוא,
העולם הוא רעב
אני באמת מאמינה מנסיוני ממקור ראשון,
העולם רעב , כדי
שנתאחד כיוצרי-הזדמנויות
ונחקה התנהגויות אלו
כפי שכל כך הרבה מכם כבר עושים
אני יודעת זאת ממקור ראשון -
ולדמיין מחדש עולם
שבו אנו משתמשים בכשרונות הטובים ביותר שלנו יחד
לעיתים קרובות יותר כדי להשיג דברים גדולים יותר ביחד
מכפי שאנחנו יכולים בעצמנו.
רק זיכרו
כפי שדייב ליניגר פעם אמר,
"אינכם יכולים להצליח
כשאתם מגיעים לארוחה משותפת רק עם מזלג."
(צחוק)
תודה רבה ,
תודה לכם (מחיאות כפיים)