Протежући се преко пространства са раштрканим дрвећем у Јужној Африци,
леже величанствени остаци Великог Зимбабвеа,
средњовековног града од камена запањујућег богатства и угледа.
Смештена у данашњој држави Зимбабве,
то је друга по величини позната рушевина у Подсахарској Африци,
друга само у односу на египатске пирамиде.
Али, историја овог града је прекривена велом контроверзије
која је одређена споровима око тога ко га је и зашто изградио.
Његово име потиче од речи „мадзимбабве“ из језика шона,
што значи велика кућа од камена,
због огромних камених зидова који иду у висину скоро десет метара
и протежу се дужином од око 250 метара.
Због своје величанствености и историјске важности
проглашен је локалитетом светске баштине од стране Унеска 1986. године.
Током 14. и 15. века био је то развијен град.
Простирући се на површини од скоро осам квадратних километара,
Велики Зимбабве су чинила три главна дела:
комплекс на брду, где је живео краљ,
велики ограђени простор, резервисан за чланове краљевске породице,
и комплекс у долини у ком су живели обични грађани.
Владари су били моћне економске и религијске вође региона.
На свом врхунцу,
град је имао ужурбано становништво од 18 000 људи
и био је један од главних афричких центара за трговину у то време.
Развој града је омогућила утицајна улога Великог Зимбабвеа
у међуконтиненталној трговинској мрежи.
Повезан са неколико кључних градова-држава дуж источноафричке свахилијске обале,
био је део већих путева трговине на Индијском океану.
Град се богатио кроз контролисање извора
трговине предметима који су се највише ценили:
златом,
слоновачом
и бакром.
Уз трговачку моћ је могао да прошири утицај
на друге континенте,
подстичући значајно присуство арапских и индијских трговаца
током врхунца свог развоја.
Археолози су од тада склапали делове приче из ове историје
кроз артефакте који су откривени на овом локалитету.
Било је ту грнчарије и предмета од стакла из Азије,
као и новчића искованих у приобалском трговачком граду Килва Кисивани,
удаљеном преко 2.400 километара.
Такође су пронашли фигуре птица од талка
за које се сматра да представљају сваког појединачног владара града,
а кости телади које су ископане само у близини краљевске резиденције
показују да се исхрана елите разликовала од исхране обичног становништва.
Ови трагови су довели и до теорија о опадању моћи града.
До средине 15. века,
грађевине у Великом Зимбабвеу су скоро једина ствар која је опстала.
Археолошки налази указују на пренасељеност
и санитарне проблеме као узроке,
удружене са исцрпљивањем земље, што је изазвала претерана употреба.
На крају, како су усеви пропадали, а услови у граду се погоршавали,
сматра се да се становништво Великог Зимбабвеа осуло
и створило оближње државе, Мутапу и Торву.
Неколико векова касније, нова фаза утицаја Великог Зимбабвеа
почела је да се одвија у политичким круговима,
пошто су људи расправљали о томе ко је изградио познати град од камена.
Током европске колонизације Африке,
расистички колонијалистички званичници
тврдили су да рушевине не могу бити афричког порекла.
Тако, у недостатку постојећег детаљног писаног сведочења,
они су се ослањали на митове
да би објаснили величанственост Великог Зимбабвеа.
Неки су тврдили да је град потврђивао библијску причу о краљици из Сабе
која је живела у богатом граду.
Други су тврдили да су га изградили антички Грци.
Затим је, у раном 20. веку, након детаљног ископавања локалитета,
археолог Дејвид Рендал-Мекајвер
представио јасне доказе да су Велики Зимбабве
изградили староседеоци.
Ипак, у то време је бела, мањинска колонијална власт у земљи
трагала за начинима да дискредитује ову теорију
јер је доводила у питање легитимитет њихове владавине.
Заправо је та власт активно охрабривала историчаре
да стварају извештаје који су доводили у питање афричко порекло града.
Временом се, међутим, појавило невероватно много доказа
који су идентификовали Велики Зимбабве као афрички град
који су изградили Африканци.
Током 1960-их и '70-их,
Велики Зимбабве је постао важан симбол афричког националистичког покрета
који се ширио континентом.
Данас су рушевине Великог Зимбабвеа
на које алудира птица од талка на застави Зимбабвеа
и даље извор националног поноса и културолошке вредности.