Egy lányról szeretnék mesélni,
akinek azonban nem árulhatom el a nevét.
Nevezzük csak Hadizának.
Hadiza 20 éves,
félénk,
de gyönyörű mosolya ragyogja be az arcát.
Azonban állandó fájdalmai vannak.
Valószínűleg már egész életében kénytelen lesz gyógyszereket szedni.
Érdekli önöket, hogy miért?
Hadiza Chibok városából való,
2014. április 14-én elrabolták
a Boko Haram terroristái.
Neki azonban sikerült elmenekülnie:
leugrott a lányokat szállító teherautóról.
Amikor földet ért, eltörte mindkét lábát.
Hason csúszva jutott el a bozótig, hogy elrejtőzzön.
Elmondta, hogy rettegett attól, hogy a terroristák visszajönnek érte.
Neki, és még másik 56 lánynak sikerült leugornia a teherautóról, és elmenekülnie.
Ez a történet nagy hullámokat vert
világszerte.
Olyanok, mint Michelle Obama, Malala és mások
beszálltak a tiltakozásba.
Akkortájt Londonban éltem -
Londonból Abujába küldtek, hogy a Világgazdasági Fórumról tudósítsak,
aminek először adott otthont Nigéria.
Amikor megérkeztünk, egyértelmű, hogy erről beszélt mindenki a városban.
A kormányt nyomás alá vettük.
Kemény kérdéseket tettünk fel, hogy mit tesznek azért,
hogy kiszabadítsák a lányokat.
Érthető módon
nem örültek a kérdések sorozatának,
és megkaptuk a magunk részét abból, amit finoman "alternatív tények"-nek neveznék.
(Nevetés)
Befolyásos nigériaik azt mondták ekkor,
hogy naivak vagyunk,
nem értjük Nigéria politikai helyzetét.
De azt is mondták,
hogy a chiboki lányok története
csupán kacsa.
Sajnálatos módon ez a kacsa-verzió még mindig tartja magát,
és még mindig vannak Nigériában,
akik azt gondolják, hogy nem történt emberrablás.
Pedig találkoztam olyanokkal -
a történtek által sokkolt szülőkkel -,
akik elmondták, hogy aznap, amikor Boko Haram terroristái elrabolták a lányukat,
elrohantak a Sambisa erdőbe a lányokat szállító járművek után.
Fel voltak fegyverkezve bozótvágó késekkel, de vissza kellett fordulniuk,
mert Boko Haramnak puskái voltak.
Két év alatt a hírek középpontjába óhatatlanul más került,
és két év múlva
már nem sokat hallottunk a chiboki lányokról.
Mindenki azt feltételezte, hogy meghaltak.
De tavaly áprilisban
meg tudtam szerezni ezt a videót.
Ez egy kimerevített kép abból a videóból,
amit a Boko Haram vett fel bizonyítékul, hogy a lányok élnek.
Valakin keresztül megszereztem ezt a videót.
Mielőtt közzétehettem volna,
el kellett utaznom Nigéria északkeleti részére,
hogy a szülők hitelesítsék.
Nem kellett sokáig várnom a megerősítésre.
Az egyik anya, amikor meglátta, azt mondta,
hogy úgy leszedné a gyerekét
a laptopról,
ha megtehetné.
Akik önök közül maguk is szülők, ahogyan én is az vagyok,
önök tudják csak átélni azt a fájdalmat,
amit ez az anya érzett.
Ez a videó indította el az egyeztető tárgyalásokat a Boko Harammal.
Nigéria egyik szenátora mondta, hogy e videó miatt
szálltak be a megbeszélésekbe,
mert egyébként már hosszú ideje azt gondolták, hogy a lányok meghaltak.
Huszonegy lányt kiszabadítottak tavaly októberben.
Sajnos kétszázan még mindig hiányoznak.
Be kell valljam, nem voltam elfogulatlan megfigyelő
a történet feldolgozásakor.
Most is mérges vagyok, ha a lányok kiszabadításának
elszalasztott lehetőségeire gondolok.
Mérges vagyok, ha arra gondolok, amit a szülők mondtak,
hogy ha a lányok szülei gazdagok és befolyásosak lennének,
már rég megtalálták volna őket.
Mérges vagyok,
mert az eset kacsaként történt tálalása
okozta a késedelmet -
erről határozottan meg vagyok győződve.
Részben emiatt késlekedett a hazatérésük.
Ez érzékelteti számomra, mennyire halálosan veszélyesek a hamis hírek.
Mit tehetünk ezzel kapcsolatban?
Vannak nagyon okos emberek,
okos mérnökök a Google-nál és a Facebooknál,
akik olyan technikával próbálkoznak, amely megakadályozza a hamis hírek terjedését.
De ezen túl mindannyiunknak megvan a szerepe ezzel kapcsolatban -
engem is beleértve.
Mi osztjuk meg a tartalmakat.
Mi továbbítjuk a történeteket online.
Manapság mindannyian kiadók, terjesztők vagyunk,
felelősségünk van.
Újságíróként
ellenőrzök, hitelesítek.
Súgnak az ösztöneim, de azért kérdezek.
Miért mondja el nekem ez a valaki ezt a történetet?
Mit nyer vele, ha megosztja ezt az információt?
Van valami rejtett szándéka?
Hiszem, hogy el kell kezdenünk kemény kérdéseket feltenni
az interneten szerzett információkkal kapcsolatban.
A kutatások azt mutatják, hogy sokan közülünk csak a főcímet olvassák el,
és már továbbítják is a történetet.
Csináltak már ilyet?
Azt tudom, hogy én már igen.
De mi lenne,
ha nem adnánk tovább mostantól olyan információt, aminek az értéke kétséges?
És mi van, ha nem gondolunk a következményekre,
ha a továbbadott információ
szíthatja az erőszakot és a gyűlöletet?
Mi van, ha nem gondolunk arra, hogy mi lehet a következménye a valós életben
az általunk megosztott információnak?
Köszönöm, hogy meghallgattak.
(Taps)