Бяхме ловци и търсачи.
Не познавахме граници.
Обграждаха ни единствено Земята, океанът и небето.
Но пътят пред нас безшумно все още ни зове!
Нашата мъничка планета е като лудница, обединяваща стотици, хиляди, милиони по-малки светове.
Ние, които не можем да внесем ред дори на собствената си планета,
и се раздвояваме в надпpевара и омраза...
Нима сме тези, които ще се осмелят да завладеят космоса?!
До времето, когато ще сме готови да заселим дори най-близките до нас планетарни системи,
ще сме се променили.
Преходът през многото поколения ще ни е променил.
Необходимостта ще ни е променила!
Ние сме адаптивни видове,
но не ние ще достигнем до Алфа Кентавър и други близки звезди...
Това ще направят други видове, подобни на нас,
но по-съвършени..
..и с по-малко от нашите недостатъци.
По-уверени, по-мъдри и по-способни!
Въпреки несъвършенствата ни, ограниченията ни и склонността ни да грешим,
ние, хората, сме способни на истински подвизи!
Какви нови, непонятни за нашето съвремие чудеса..
..ще откриваме занапред със всяко ново поколение?
И следващото?..
Колко ли надалеч ще се лута скитническият ни човешки род до края на следващия век..
..и до края на следващото хилядолетие?
Нашите бъдещи потомци, парадно строени от най-различни светове през Слънчевата система..
...и отвъд нея..
..ще се обединят!
От общото си наследство, от уважението към родната им планета..
..и от ясното съзнание, че какъвто и друг живот да съществува, единствените хора в цялата вселена..
..идват от планетата Земя!
Те ще се вгледат в небето и ще се опитат да намерят бледата синя точица.
Ще се чудят колко уязвими са били хранилищата ни от ресурси.
Колко несигурно е било детството ни.
Колко скромно сме започнали.
Колко реки е било нужно да прекосим..
..преди да намерим своя път!