Noaptea dinaintea plecării spre Scoţia
am fost invitată să prezint finala
emisiunii "Chinezii au talent", în Shanghai,
cu un public de 80.000 de persoane pe stadion.
Ghiciţi cine era invitat să cânte?
Susan Boyle.
Şi i-am spus: "Mâine mă duc în Scoţia."
A cântat minunat
şi a reuşit chiar şi să spună câteva cuvinte în chineză.
送你葱
Nu ceva de genul "Salut!" sau "Mulţumesc!",
lucruri din acestea obişnuite.
Înseamnă "ceapă verde gratis".
De ce spune asta?
Pentru că era un vers
de-al variantei noastre chinezeşti a lui Susan Boyle,
o femeie de vreo 50 de ani,
vânzătoare de legume din Shanghai,
căreia îi place să cânte operă vestică,
dar nu înţelegea
deloc engleza, franceza sau italiana,
aşa că a reuşit să adauge la versuri
nume de legume în chineză.
(Râsete)
Ultima frază din "Nessun Dorma"
pe care a cântat-o pe stadion
a fost "ceapă verde gratis".
Şi, când Susan Boyle spunea asta,
80.000 de spectatori cântau live împreună.
A fost haios.
Cred că atât Susan Boyle,
cât şi această vânzătoare de legume din Shanghai
făceau parte din alteritate.
De la ele se aşteptau cel mai puţin să aibă succes
în industria numită divertisment,
totuşi curajul şi talentul lor le-au adus împreună.
Şi o emisiune şi o platformă
le-au oferit scena
pentru a-şi realiza visurile.
Ei bine, nu-i chiar aşa dificil să fii diferit.
Cu toţii suntem diferiţi
din diverse perspective.
Dar eu cred că e bine să fii diferit,
deoarece prezinţi un punct de vedere diferit.
Poţi avea şansa de a face diferenţa.
Generaţia mea a avut marele noroc
să fie martoră şi să participe
la transformarea istorică a Chinei,
care a făcut atât de multe schimbări
în ultimii 20-30 de ani.
Îmi amintesc că, în anul 1990,
când absolveam facultatea,
aplicasem pentru un post în departamentul vânzări
la primul hotel de cinci stele din Beijing,
Great Wall Sheraton... încă mai funcţionează.
După ce am fost intervievată
de un manager japonez timp de jumătate de oră,
a spus în final:
"Aşadar, domnişoară Yang,
vrei să-mi adresezi vreo întrebare?"
Mi-am adunat curajul şi ţinuta şi am spus:
"Da, aţi putea să îmi spuneţi
ce vindeţi de fapt?"
Habar nu aveam cu ce se ocupă departamentul de vânzări
al unui hotel de cinci stele.
Aceea era prima mea zi când călcam
într-un hotel de cinci stele.
Cam în aceeaşi perioadă
dădeam o probă,
prima preselecţie deschisă
organizată de televiziunea naţională a Chinei,
cu alte o mie de studente.
Producătorul ne-a spus
că erau în căutarea unei drăguţe, inocente
şi frumoase feţe proaspete.
Aşa că, atunci când mi-a venit rândul, m-am ridicat şi am spus:
"De ce femeile cunoscute de la televizor
trebuie să fie întotdeauna frumoase, drăguţe, inocente
şi, ştiţi voi, supuse?
De ce nu pot avea propriile idei
şi propria lor voce?"
Credeam că i-am ofensat.
Dar, de fapt, au fost chiar impresionaţi de vorbele mele.
Şi am trecut şi în a doua rundă a competiţiei,
apoi în a treia, în a patra.
După şapte runde de competiţie,
am fost singura care a rămas.
Aşa că am ajuns la emisiunea televiziunii naţionale la ore de maximă audienţă.
Şi, dacă vă vine să credeţi,
era prima emisiune la televiziunea chineză
care le permitea prezentatorilor
să spună ce le trecea prin cap
fără să citească un script aprobat anterior.
(Aplauze)
Audienţa mea săptămânală în acea perioadă
era între 200 şi 300 de milioane de persoane.
Ei bine, după câţiva ani,
am decis să merg la Universitatea Columbia din SUA,
să urmez studiile postuniversitare,
apoi mi-am înfiinţat propria companie media,
lucru de neconceput
în timpul anilor când mi-am început cariera.
Facem multe lucruri.
Am intervievat peste 1.000 de oameni în trecut.
Uneori mă abordează tinerii
spunându-mi: "Lan, mi-ai schimbat viaţa."
şi sunt mândră de asta.
Dar suntem şi foarte norocoşi
să fim martori la transformarea întregii ţări.
Am fost la candidatura Beijingului pentru Jocurile Olimpice.
Am reprezentat Shanghai Expo.
Am văzut cum China se deschide lumii
şi invers.
Dar uneori stau şi mă gândesc:
ce pune la cale generaţia tinerilor de azi?
În ce fel sunt aceştia diferiţi
şi ce diferenţe vor produce
pentru a contura viitorul Chinei
sau, în sens larg, al lumii?
Aşadar, azi vreau să vorbesc despre tineri
prin platformele de social media.
În primul rând, cine sunt aceştia? Cum arată?
Aceasta e o fată pe nume Guo Meimei...
20 de ani, frumoasă.
Îşi etala poşetele scumpe,
hainele şi maşina
pe microblogul ei,
care este versiunea chinezească pentru Twitter.
Şi susţine că este managerul general al Crucii Roşii
la Camera de Comerţ.
Nu şi-a dat seama
că a atins o coardă sensibilă
şi a stârnit probleme naţionale
aproape nelinişti,
cu privire la credibilitatea Crucii Roşii.
Controversa era atât de încinsă,
încât Crucea Roşie a trebuit să organizeze o conferinţă de presă
pentru a o clarifica,
iar ancheta încă mai continuă.
Până acum, până în ziua de azi,
ştim că ea a inventat acel titlu,
probabil pentru că este mândră să fie asociată cu caritatea.
Toate acele obiecte scumpe
i-au fost oferite în dar
de către iubitul ei,
care a fost un membru al administraţiei
într-o subdivizie a Crucii Roşii la Camera de Comerţ.
Este foarte complicat de explicat.
Dar, oricum, publicul nu crede.
Încă mai clocoteşte.
Ne demonstrează neîncrederea generală
în guvern sau în instituţiile susţinute de guvern,
cărora în trecut le lipsea transparenţa.
Şi ne-a arătat şi
puterea şi impactul exercitat de social media
ca microblog.
Microblogul a înflorit în anul 2010,
când numărul vizitatorilor s-a dublat
şi timpul petrecut s-a triplat.
Sina.com, un portal de ştiri important
are doar el peste 140 de milioane de microbloggeri.
Pe Tencent sunt 200 de milioane.
Cel mai popular blogger...
nu sunt eu...
este o vedetă de cinema
şi are mai mult de 9,5 milioane de followeri sau fani.
Aproximativ 80% din acei microbloggeri sunt tineri
de sub 30 de ani.
Şi deoarece, după cum ştiţi,
media tradiţională este controlată puternic de guvern,
media socială oferă o deschidere
pentru a se mai descărca puţin.
Dar, deoarece nu ai prea multe alte deschideri,
căldura ce iese pe această vană
este cumva foarte puternică, activă
şi chiar violentă.
Aşadar, prin intermediul microblogging-ului.
putem să-i înţelegem mai bine pe tinerii Chinei.
În ce sens sunt diferiţi?
În primul rând, majoritatea s-au născut
în anii '80 şi '90,
sub politica unui singur copil.
Şi, din cauza avortului selectiv,
a familiilor care au preferat băieţii în locul fetelor,
acum am ajuns
cu 30 de milioane de tineri mai mulţi decât tinere.
Acest lucru ar putea crea
un posibil pericol asupra societăţii,
dar cine ştie,
trăim într-o lumea globalizată,
aşa că îşi pot căuta iubite din alte ţări.
Majoritatea au o educaţie destul de bună.
Rata analfabetismului în China la această generaţie
este sub 1%.
În oraşe, 80% dintre copii merg la facultate.
Dar sunt în faţa unei Chine îmbătrânite,
cu o populaţie de peste 65 de ani
care creşte cu 7 şi ceva la sută în acest an,
pe punctul de a ajunge la 15%
până în anul 2030.
Şi ştiţi că avem tradiţia
ca generaţiile mai tinere să-i întreţină financiar pe cei bătrâni
şi să aibă grijă de ei când se îmbolnăvesc.
Asta înseamnă că cuplurile tinere
vor trebui să întreţină patru părinţi
care au o speranţă de viaţă de 73 de ani.
Aşadar, să îşi câştige existenţa nu este aşa de uşor
pentru tineri.
Absolvenţii de facultate nu sunt puţini.
În zonele urbane,
absolvenţii de facultate găsesc salarii de început
de aproximativ 400 de dolari pe lună,
în timp ce chiria medie
este de peste 500 de dolari.
Şi ce fac? Trebuie să împartă spaţiul...
să se îngrămădească în spaţii foarte limitate,
pentru a economisi bani.
Şi îşi spun "triburi de furnici".
Şi, pentru cei pregătiţi să se căsătorească
şi să îşi cumpere propriul apartament,
şi-au dat seama că trebuie să muncească
timp de 30-40 de ani
pentru a-şi permite primul apartament.
Acest coeficient în America
i-ar lua unui cuplu cinci ani să-l câştige,
dar în China sunt 30-40 de ani
cu preţurile imobiliare în creştere vertiginoasă.
Din cei 200 de milioane de muncitori migratori,
60% sunt tineri.
Se găsesc la mijloc,
între zonele urbane şi cele rurale.
Majoritatea nu vor să se întoarcă la ţară,
dar nu au nici sentimentul de apartenenţă.
Muncesc ore în şir
cu salarii mai mici, cu mai puţine beneficii sociale.
Şi sunt mai vulnerabili
la pierderea locurilor de muncă,
sub influenţa inflaţiei,
împrumuturilor constrângătoare de la bănci,
aprecierii renminbi-ului
sau scăderii cererii
din partea Europei sau Americii
pentru produsele pe care le produc.
Însă anul trecut
un incident groaznic
într-un complex de fabricare a echipamentelor optice din sudul Chinei:
13 muncitori tineri
în jur de 20 de ani
s-au sinucis,
unul după altul, de parcă erau loviţi de o boală contagioasă.
Dar au murit din motive personale diferite.
Dar acest incident
a stârnit un protest imens în rândurile populaţiei
în legătură cu izolarea,
atât fizică, cât şi mintală,
a acestor muncitori migratori.
Cei care se întorc totuşi la ţară
sunt foarte bineveniţi la nivel local,
datorită cunoştinţelor, competenţelor şi a relaţiilor
pe care le-au acumulat în oraşe,
cu ajutorul internetului,
pot crea mai multe locuri de muncă,
să dezvolte agricultura locală şi să creeze noi afaceri
pe pieţele mai puţin dezvoltate.
În ultimii ani, zonele de coastă
s-au confruntat cu forţă de muncă scăzută.
Aceste diagrame arată
un mediu social mai general.
Primul reprezintă coeficientul Engels,
care explică cum costurile nevoilor zilnice
au scăzut în procente
de-a lungul ultimelor decenii,
în ceea ce priveşte veniturile familiei,
la aproximativ 37 şi ceva la sută.
Însă, în ultimii doi ani,
creşte din nou la 39%,
indicând un preţ crescut al vieţii.
Coeficientul Gini
a trecut deja de linia periculoasă de 0,4.
Acum este 0,5,
chiar mai grav decât în America,
arătându-ne inechitatea veniturilor.
Aşa veţi observa întreaga societate
devenind frustrată
din cauza pierderii parţiale a mobilităţii.
De asemenea, amărăciunea şi chiar resentimentul
faţă de cei bogaţi şi puternici
sunt chiar extinse.
Aşadar, orice acuzaţii de corupţie
sau înţelegeri ilicite între autorităţi sau afaceri
vor ridica proteste sociale
sau chiar nelinişti.
Aşadar, dintre cele mai fierbinţi subiecte pe microblog
putem observa de ce le pasă cel mai mult tinerilor.
Injustiţia socială şi responsabilitatea guvernului
sunt primele lucruri cerute de ei.
În ultimii zece ani şi ceva,
o urbanizare şi o dezvoltare masivă
ne-au făcut să fim martorii multor raportări
în legătură cu demolări forţate
ale proprietăţilor private.
Asta a stârnit supărări şi frustrări enorme
în rândurile tinerei noastre generaţii.
Uneori sunt omorâţi oameni
şi uneori oamenii îşi dau foc în semn de protest.
Şi când sunt raportate astfel de incidente
tot mai frecvent pe internet,
oamenii cer ca guvernul să acţioneze pentru a opri asta.
Vestea bună e că, mai devreme anul acesta,
consiliul de stat a adoptat o nouă reglementare
referitoare la revendicarea şi demolarea caselor
şi a adoptat dreptul
de a ordona demolarea forţată de la organele locale
la curţile de judecătorie.
În acelaşi fel, multe alte probleme ce ţin de siguranţa publică
sunt subiecte fierbinţi pe internet.
Am aflat de aer poluat,
apă poluată, mâncare otrăvită.
Şi, ia ghiciţi, avem şi carne falsificată de vită.
Au tot felul de ingrediente
pe care le pui pe carnea de pui sau de peşte
şi arată ca şi carnea de vită.
În ultima vreme,
lumea e îngrijorată în legătură cu uleiul de prăjit,
pentru că mii de oameni au fost descoperiţi
rafinând uleiul de prăjit
din resturile restaurantelor.
Toate aceste lucruri
au iscat proteste imense pe internet.
Şi, din fericire,
am văzut că guvernul
răspunde mai prompt şi mai frecvent
la îngrijorările populaţiei.
În timp ce tinerii par să fie foarte siguri
pe participarea lor
în luarea deciziilor politice pentru public,
dar uneori sunt puţin pierduţi
când vine vorba de ce îşi doresc în viaţa personală.
China va întrece în curând SUA
devenind principala piaţă
pentru bunuri de lux --
aici nu sunt incluse cheltuielile chinezilor
în Europa sau în altă parte.
Dar să ştiţi că jumătate din acei consumatori
câştigă salarii de sub 2.000 de dolari.
Nu sunt deloc bogaţi.
Cumpără toate acele poşete şi haine
ca semn al identităţii şi al statutului social.
Aceasta este o fată care spune explicit
la o emisiune TV despre relaţii
că preferă să plângă într-un BMW,
decât să râdă pe o bicicletă.
Dar, desigur, avem şi tineri
care încă mai preferă să zâmbească,
fie într-un BMW, sau pe bicicletă.
În fotografia următoare, vedeţi un fenomen foarte popular
numit nuntă "goală" sau căsătorie "goală".
Nu înseamnă că nu vor purta nimic la nuntă,
ci arată că aceste cupluri de tineri sunt gata să se căsătorească
fără casă, fără maşină, fără inel de diamant
şi fără petrecere de nuntă,
pentru a-şi arăta dăruirea pentru dragostea adevărată.
De asemenea, oamenii fac bine prin intermediul social media.
Şi prima fotografie ne arată
cum un camion cu 500 de câini fără adăpost şi răpiţi, în cuşti,
ca să fie procesaţi pentru mâncare
a fost observat şi oprit pe autostradă
în timp ce toată ţara îi urmărea
prin microblog.
Oamenii donau bani, mâncare pentru câini
şi se ofereau să muncească voluntar pentru a opri acel camion.
Şi, după ore de negocieri,
au fost salvaţi 500 de câini.
Aici oamenii ajută şi la găsirea copiilor pierduţi.
Un tată a postat fotografia fiului său pe internet.
După mii de redistribuiri la rând,
copilul a fost găsit
şi am fost martori la reunirea familiei
prin microbloguri.
Aşadar, "fericire" este cel mai popular cuvânt
pe care l-am auzit în ultimii doi ani.
Fericirea nu are legătură doar
cu experienţele şi valorile personale,
ci şi cu mediul înconjurător.
Oamenii se gândesc la următoarele întrebări:
Vom sacrifica şi mai mult mediul înconjurător
pentru a ridica nivelul PIB-ului?
Cum vom putea realiza reforma socială şi politică
pentru a menţine ritmul creşterii economice,
pentru a menţine dezvoltarea durabilă şi stabilitatea?
Şi, de asemenea, cât este de capabil sistemul
de autocorecţie
pentru a menţine majoritatea populaţiei mulţumită,
cu tot felul de divergenţe ce se petrec în acelaşi timp?
Cred că acestea sunt întrebările la care vor răspunde oamenii.
Şi generaţia noastră mai tânără
va transforma această ţară
şi, în acelaşi timp, se vor transforma pe ei înşişi.
Mulţumesc foarte mult!
(Aplauze)