Iltana ennen lähtöäni Skotlantiin
minut kutsuttiin Shanghaihin juontamaan
"China's Got Talent" -show'n finaali,
jota tuli katsomaan 80 000 hengen live-yleisö.
Arvatkaa, kuka oli tapahtumassa vierailevana esiintyjänä?
Susan Boyle.
Kerroin hänelle, että olin menossa Skotlantiin seuraavana päivänä.
Hän lauloi kauniisti
ja onnistui jopa sanomaan muutaman sanan kiinaksi:
送你葱
Ei siis "hei" eikä "kiitos",
ei mitään niin tavallista.
Se tarkoittaa "ilmaista vihersipulia".
Miksi hän sanoin niin?
Koska se oli repliikki
"Kiinan Susan Boylelta",
viisikymppiseltä naiselta,
vihanneskauppiaalta Shanghaista,
joka rakastaa länsimaalaisen oopperan laulamista,
mutta ei osaa
yhtään englantia, ranskaa tai italiaa.
Niinpä hän korvasi laulunsanat
kiinankielisillä vihannesten nimillä.
(Naurua)
Ja Nessun Dorma -kappaleen viimeinen lause,
jonka hän lauloi stadionilla,
oli "ilmaista vihersipulia".
Joten kun Susan Boyle sanoi sen,
80 000 hengen yleisö lauloi mukana.
Se oli hulvatonta.
Luulisin, että sekä Susan Boyle
että tämä vihanneskauppias Shanghaista
kuuluivat "toiseuteen".
Heidän olisi vähiten olettanut menestyvän
tässä viihteeksi kutsutussa bisneksessä,
mutta silti heidän rohkeutensa ja lahjakkuutensa auttoivat heitä lyömään läpi.
Ja show ja esiintymislava
antoivat heille näyttämön,
jolla toteuttaa unelmansa.
No, erilaisena oleminen ei ole kovin vaikeaa.
Me olemme kaikki erilaisia
eri näkökulmista katsottuna.
Mutta minusta erilaisuus on hyvä asia,
sillä erilaiset ihmiset edustavat eri näkökulmia.
He voivat saada mahdollisuuden vaikuttaa asioihin.
Minun sukupolveni on ollut onnekas
saadessaan todistaa ja osallistua
Kiinan historialliseen muodonmuutokseen,
joka on muuttanut niin monia asioita
viimeisten 20-30 vuoden aikana.
Muistan, että vuonna 1990,
kun valmistuin yliopistosta,
hain töihin myyntiosastolle Pekingin ensimmäiseen
viiden tähden hotelliin,
Great Wall Sheratoniin -- se on yhä olemassa.
Kun hotellin japanilainen manageri oli
kuulustellut minua puoli tuntia
hän lopulta sanoi:
"No niin, neiti Yang,
onko sinulla mitään kysyttävää minulta?"
Keräsin rohkeuteni ja arvokkuuteni ja sanoin:
"Kyllä. Voisitko kertoa,
mitä te oikein myytte?"
Minulla ei ollut aavistustakaan, mitä viiden tähden hotellin
myyntiosasto teki.
Se oli ensimmäinen kerta, kun astuin
viiden tähden hotelliin.
Samoihin aikoihin
kävin koe-esiintymisissä --
ensimmäisissä Kiinan kansallisen television järjestämissä
avoimissa koe-esiintymisissä --
tuhansien muiden opiskelijatyttöjen kanssa.
Tuottaja kertoi meille etsivänsä
suloista, viatonta
ja kaunista, tuoretta kasvoa.
Joten kun oli minun vuoroni, nousin ylös ja sanoin:
"Miksi TV:ssä esiintyvien naisten
täytyy aina olla kauniita, suloisia ja viattomia
ja avustavassa roolissa?
Miksei heillä saa olla omia ajatuksia
ja omaa ääntä?"
Luulin loukanneeni heitä,
mutta itse asiassa he olivat vaikuttuneita sanoistani.
Ja niinpä pääsin kilpailun toiselle kierrokselle,
ja sitten kolmannelle ja neljännelle.
Seitsemän kierroksen jälkeen
olin viimeinen jäljelläoleva ehdokas.
Olin siis päässyt kansalliseen, parhaan katseluajan TV-show'hun.
Ja uskokaa tai älkää,
se oli ensimmäinen ohjelma kiinalaisessa televisiossa,
jossa juontajat saivat
puhua vapaasti mielensä mukaan
ilman esihyväksyttyä käsikirjoitusta.
(Aplodeja)
Viikottainen yleisöni siihen aikaan
oli 200-300 miljoonaa ihmistä.
Muutaman vuoden päästä
päätin lähteä Yhdysvaltoihin Columbia Universityyn
opiskelemaan jatkotutkintoa
ja perustin sittemmin oman mediayritykseni,
mikä oli ennenkuulumatonta sinä aikana,
kun aloittelin uraani.
Ihmiset siis tekevät kaikenlaisia asioita.
Olen haastatellut aikanani yli tuhatta ihmistä.
Ja joskus nuoret ihmiset tulevat luokseni ja sanovat:
"Lan, olet muuttanut elämäni."
Ja minä olen ylpeä siitä.
Mutta me olemme olleet hyvin onnekkaita
saadessamme todistaa koko maan muodonmuutosta.
Olin paikalla, kun Peking haki olympialaisten isännyyttä.
Olin edustamassa Shanghain maailmannäyttelyä.
Näin Kiinan syleilevän maailmaa
ja päinvastoin.
Mutta joskus mietin
mitä nykypäivän nuorelle sukupolvelle kuuluu.
Kuinka erilainen se on
ja miten se tulee vaikuttamaan
Kiinan tulevaisuuden muovautumiseen
tai koko maailman muuttumiseen.
Niinpä haluankin puhua tänään nuorista
sosiaalisen median kautta.
Ensinnäkin, keitä he ovat? Miltä he näyttävät?
Tässä on tyttö nimeltä Guo Meimei --
20-vuotias ja kaunis.
Hän esitteli kalliita laukkujaan,
vaatteitaan ja autoaan
mikroblogissaan,
joka on kiinalainen versio Twitteristä.
Hän väitti olevansa Punaisen Ristin toimitusjohtaja
kauppakamarilla.
Hän ei ymmärtänyt
astuneensa kipeälle alueelle,
ja herätti kansallisen kysymystulvan,
melkeinpä kohun,
Punaisen Ristin uskottavuutta vastaan.
Kiista yltyi niin kiihkeäksi,
että Punainen Risti järjesti avoimen lehdistötilaisuuden
selvittääkseen asian,
ja sen tutkiminen on yhä kesken.
Tällä hetkellä
tiedämme, että hän oli keksinyt tittelin itse,
luultavasti siksi, että on ylpeä, kun hänet yhdistetään hyväntekeväisyysjärjestöön.
Kaikki ne kalliit tavarat
olivat lahjoja,
jotka hän sai poikaystävältään,
joka oli ennen lautakuntajäsen
Punaisen Ristin alajaostossa kauppakamarilla.
Asiaa on hyvin monimutkaista selittää.
Joka tapauksessa kansa ei hyväksy selityksiä.
Asia kuohuu yhä.
Se on esimerkki yleisestä epäluottamuksesta
hallitusta tai hallituksen tukemia instituutioita kohtaan,
sillä ne olivat ennen hyvin suljettuja.
Se näytti meille myös
sosiaalisen media voiman ja vaikutuksen
mikroblogien kautta.
Mikroblogibuumi alkoi vuonna 2010,
jolloin kävijöiden määrä kaksinkertaistui
ja aika, jonka ihmiset viettivät sivustolla kolminkertaistui.
Sina.comissa, merkittävässä uutisportaalissa,
yksin on yli 140 miljoonaa mikrobloggaajaa.
Tencentissä taas 200 miljoonaa.
Kaikkein suosituin bloggaaja --
se en ole minä --
on elokuvatähti,
jolla on yli 9,5 miljoonaa seuraajaa tai fania.
Noin 80 prosenttia näistä mikrobloggaajista on nuoria ihmisiä,
alle 30-vuotiaita.
Ja koska, kuten tiedätte,
perinteinen media on yhä vahvasti hallituksen kontrolloima,
sosiaalinen media tarjoaa väylän
päästää vähän höyryjä ulos.
Mutta koska nuorilla ei ole paljon tällaisia väyliä,
se höyry, joka tämän väylän kautta purkautuu,
on joskus erittäin vahva ja voimakas,
jopa väkivaltainen.
Mikrobloggaamisen kautta
pystymme ymmärtämään kiinalaisia nuoria entistä paremmin.
Miten he siis eroavat muista?
Ensinnäkin, suurin osa heistä syntyi
80- ja 90-luvuilla
yhden lapsen politiikan aikana.
Ja valikoivan abortoimisen seurauksena,
perheiden suosiessa poikia,
meillä on nyt
30 miljoonaa enemmän nuoria miehiä kuin naisia.
Se saattaa
mahdollisen uhan yhteiskunnalle,
mutta kuka tietää;
me elämme globalisoituneessa maailmassa,
joten he voivat etsiä tyttöystäviä muista maista.
Useimmilla heistä on kohtalaisen hyvä koulutus.
Lukutaidottomien ihmisten osuus tässä sukupolvessa
on alle yhden prosentin.
Kaupungeissa 80 prosenttia nuorista menee korkeakouluun.
Mutta heillä on kohdattavaan ikääntyvä Kiina,
jossa yli 65-vuotiaiden osuus
lisääntyy tänä vuonna reilulla seitsemällä prosentilla
ja noin 15 prosentilla
vuoteen 2030 mennessä.
Ja kuten tiedätte, perinteisiimme kuuluu se,
että nuoremmat sukupolvet huolehtivat vanhemmista taloudellisesti
ja hoitavat näitä, kun nämä sairastuvat.
Tämä tarkoittaa sitä, että nuorten parien
täytyy huolehtia neljästä vanhemmasta,
joiden keskimääräinen eliniänodote on 73 vuotta.
Itsensä elättäminen ei siis ole kovin helppoa
nuorille ihmisille.
Korkeakoulusta valmistuneista ei ole pulaa.
Urbaaneilla alueilla
korkeakoulusta valmistuneiden
aloituspalkka on 400 dollaria kuussa,
kun taas keskimääräinen vuokra
on yli 500 dollaria.
Mitä he sitten tekevät? Heidän täytyy jakaa asunto --
ahtautua erittäin rajattuun tilaan
säästääkseen rahaa
ja he kutsuvat itseään "muurahaiskeoksi".
Ja ne, jotka ovat valmiita menemään naimisiin
ja ostamaan asunnon,
ovat tajunneet, että heidän täytyy työskennellä
30 tai 40 vuotta,
ennen kuin heillä on varaa ostaa ensimmäinen oma asuntonsa.
Amerikassa saman määrän ansaitsemiseen
menisi vain viitisen vuotta,
mutta Kiinassa siihen kuluu 30 tai 40 vuotta
kiinteistöhintojen noustessa pilviin.
200 miljoonasta siirtotyöläisistä
60 prosenttia on nuoria.
He päätyvät tavallaan loukkuun
kaupunkien ja maaseudun välille.
Useimmat heistä eivät halua mennä takaisin maaseudulle,
mutta he eivät tunne kuuluvansa mihinkään.
He työskentelevät pitempiä päiviä kuin muut
ja heillä on pienemmät tulot ja huonompi sosiaaliturva.
Ja he ovat haavoittuvaisempia
työnmenetykselle,
inflaatiolle,
tiukentuville pankkilainoille,
renminbin kurssin nousulle
tai valmistamiensa tuotteiden
vähentyneelle kysynnälle
Euroopassa ja Amerikassa.
Viime vuonna
tapahtui järkyttävä tapaus
eteläkiinalaisessa alkuperäisessä laitevalmistamossa:
13 teini-ikäistä tai parikymppistä
nuorta työntekijää
teki itsemurhan
yksi toisensa jälkeen niin kuin tarttuvan taudin seurauksena.
Silti he kaikki kuolivat erilaisten henkilökohtaisen syiden takia.
Mutta tämä tapaus
herätti valtavaa paheksuntaa yhteiskunnassa
siirtotyöläisten
fyysistä ja henkistä
eristystä kohtaan.
Ne, jotka palaavat takaisin maaseudulle,
ovat hyvin tervetulleita paikallisten keskuudessa
niiden tietojen, taitojen ja verkostojen vuoksi,
jotka he ovat oppineet kaupungeissa
ja Internetin avulla.
He pystyvät luomaan uusia työpaikkoja,
kehittämään paikallista maataloutta ja luomaan uutta bisnestä
vähemmän kehittyneillä markkinoilla.
Niinpä muutaman viime vuoden aikana rannikkoalueet
ovat alkaneet kärsiä työvoimapulasta.
Nämä kaaviot näyttävät
asioiden yleisen sosiaalisen taustan.
Ensimmäisenä on Engelin kerroin,
joka selittää, että päivittäisten välttämättömyystarvikkeiden hinnan
prosenttiosuus on pudonnut
viimeisen vuosikymmenen ajan
perheiden tuloihin nähden
noin 37 prosenttiin.
Mutta toisaalta kahden viime vuoden aikana
se on noussut 39 prosenttiin,
mikä on merkki elinkustannuksien noususta.
Ginin kerroin taas
on jo mennyt yli vaarallisen 0,4:n rajan.
Se on nyt 0,5,
mikä on pahempi kuin Amerikassa --
ja se osoittaa meille tulojen epäsuhtaisuuden.
Näette siis, että koko tämä yhteiskunta
on turhautunut
liikkuvuutensa menettämisestä.
Katkeruus ja jopa kauna
rikkaita ja vaikutusvaltaisia kohtaan
on levinnyt laajalle.
Näinollen korruptiosyytökset
tai salaiset kaupat auktoriteettien ja bisnesten välillä
nostattavat yhteiskunnallisen protestin
tai jopa levottomuuksia.
Niinpä pystymme mikroblogien kuumimpien aiheiden kautta
näkemään, mistä nuoret ihmiset välittävät eniten.
Yhteiskunnallinen oikeus ja hallituksen vastuullisuus
ovat ensimmäisinä heidän vaatimuksissaan.
Viimeisen kymmenen vuoden aikana
valtava kaupungistuminen ja kehitys
ovat tuoneet mukanaan paljon uutisointia
yksityisten kiinteistöjen
pakkopurkamisista.
Se on aiheuttanut valtavaa suuttumusta ja turhautumista
nuoren sukupolvemme keskuudessa.
Joskus ihmisiä tapetaan
ja joskus ihmiset sytyttävät itsensä tuleen protestoidakseen.
Kun tällaisista tapauksista uutisoidaan
useammin ja useammin Internetissä,
ihmiset vaativat hallitukselta toimintaa tällaisen lopettamiseksi.
Hyvä uutinen on, että tänä vuonna
valtioneuvosto hyväksyi uuden säädöksen
talojen pakkoluovutusta ja purkamista koskien
ja siirsi oikeuden
päättää pakkopurkamisesta
paikallishallituksilta tuomioistuimelle.
Lisäksi monet muut julkista turvallisuutta koskevat ongelmat
ovat polttava aihe Internetissä.
Kuulemme ilmansaasteista,
saastuneesta vedestä, myrkytetystä ruoasta.
Ja arvatkaa mitä, meille tarjotaan tekonaudanlihaa.
On olemassa kaikenlaisia aineksia,
joita sipaistaan kanan tai kalan lihaan,
jotta se saataisiin näyttämään naudanlihalta.
Ja viimeaikoina
ihmiset ovat erittäin huolissaan ruokaöljystä,
sillä tuhansia ihmisiä on löydetty
jalostamassa ruokaöljyä
ravintoloiden ruuantähteistä.
Nämä kaikki asiat
ovat nostattaneet valtavan protestin Internetissä.
Ja onneksemme
hallitus on alkanut
vastata näihin ihmisten huoliin
ripeämmin ja useammin kuin ennen.
Vaikka nuoret vaikuttavat hyvin itsevarmoilta
osallistumisestaan
julkiseen päätöksentekoon,
mutta he vaikuttavat olevan hieman hukassa,
kun kyseessä on heidän yksityiselämänsä tarpeet.
Kiina ohittaa pian Yhdysvallat
luksusmerkkien
ykkösmarkkina-alueena,
eikä siihen kuulu kiinalaisten rahankäyttö
Euroopassa ja muualla.
Mutta tiedättekö, puolet näistä kuluttajista
elävät alle 2000 dollarin palkalla.
He eivät ole rikkaita.
Heille nämä laukut ja vaatteet
ovat identiteetin ja sosiaalisen aseman merkki.
Ja tämä tyttö sanoi suoraan
television treffiohjelmassa,
että mieluummin itkisi BMW:ssä
kuin hymyilisi polkupyörän selässä.
Mutta on meillä tietenkin nuoria,
jotka mieluummin hymyilevät,
ovat he sitten BMW:ssä tai polkupyörän selässä.
Joten seuraavassa kuvassa näette suositun ilmiön
nimeltä "alastomat häät" tai "alaston avioliitto".
Se ei tarkoita sitä, etteikö heillä olisi vaatteita yllään häissään,
vaan sitä, että nämä nuoret parit ovat valmiita menemään naimisiin
ilman taloa, autoa tai timanttisormusta
ja ilman hääjuhlaa,
osoittaakseen sitoutumisensa oikeaan rakkauteen.
Ja ihmiset myös tekevät hyväntekeväisyyttä sosiaalisen median kautta.
Ensimmäisessä kuvassa näette, että
rekka, joka kuljetti 500 kodittomia, kidnapattuja, häkkeihin teljettyjä koiria
ruoaksiprosessointia varten.
huomattiin ja pysäytettiin moottoritiellä
koko maan katsellessa
mikroblogien kautta.
Ihmiset lahjoittivat rahaa, koiranruokaa
ja tarjoutuivat vapaaehtoisiksi auttamaan rekan pysäyttämisessä.
Tuntien neuvottelun jälkeen
500 koiraa pelastettiin.
On myös ihmisiä, jotka auttavat etsimään kadonneita lapsia.
Eräs isä julkaisi kuvan pojastaan Internetissä.
Kuvaa jaettiin Internetissä eteenpäin tuhansia kertoja
ja lapsi löydettiin,
ja me saimme todistaa perheen jälleennäkemisen
mikroblogien kautta.
"Onnellisuus" on ollut suosituin sana
viimeisten kahden vuoden aikana.
Onnellisuus ei liity ainoastaan
henkilökohtaisiin kokemuksiin ja arvoihin
vaan myös ympäristöön.
Ihmiset ajattelevat seuraavia kysymyksiä:
Olemmeko valmiita uhraamaan ympäristömme
korkeamman bruttokansantuotteen eteen?
Kuinka toteutamme yhteiskunnallisen ja poliittisen uudistuksen
pysyäksemme taloudellisen kasvun perässä
ja ylläpitääksemme kestävää kehitystä ja vakautta?
Ja kuinka hyvin Kiinan
itsekorjausjärjestelmä pystyy
pitämään ihmiset tyytyväisinä,
kun ilmassa on samalla niin paljon ristiriitoja?
Luulen, että näihin kysymyksiin ihmiset tulevat vastaamaan.
Ja nuori sukupolvemme
tulee muuttamaan tämän maan
muuttuen samalla itse.
Paljon kiitoksia.
(Aplodeja)