Forestil dig at du ser en løbsk vogn, der kommer susende ned ad sporene
imod fem arbejdere, som ikke kan flygte.
Du står tilfældgivis ved siden af en kontakt,
der vil aflede vognen hen på et andet spor.
Her er problemet.
Der står også en arbejder på sporet, men kun én.
Hvad gør du?
Ofrer du den ene person for at redde fem?
Det er trolley-problemet.
en variant af et etisk dilemma, filosoffen Philippa Foot fandt på i 1967.
Det er populært fordi man skal tænke over, hvordan man vælger,
når der ikke er nogle gode valg.
Vælger vi handlingen med det bedste udfald
eller holder vi os til et moralsk kodeks, der forbyder at forårsage en andens død?
I en undersøgelse svarer omkring 90%, at det er okay at trykke på kontakten
og lade én arbejder dø for at redde fem,
og andre studier, inklusiv en virtuel virkelighedssimulation af dilemmaet,
har fundet lignende resultater.
Disse vurderinger stemmer overens med det filosofiske princip, utilitarisme,
som hævder, at den moralsk rigtige beslutning
er den som maksimerer glæden for flest mulige mennesker.
De fem liv opvejer et enkelt,
selvom at udfaldet kræver, at man lader en anden dø.
Men folk er ikke altid enige i det utilitaristiske sysnpunkt,
som vi kan se, hvis vi ændrer problemstilligen en smule.
Denne gang står du på en bro over sporet,
mens vogen nærmer sig.
Nu er der ikke noget andet spor,
men det er en meget stor mand på broen sammen med dig.
Hvis du skubber ham ud over, så vil hans krop stoppe vognen,
og redde de fem arbejders liv,
men han vil dø.
For utilitarister er beslutningen akkurat den samme,
mist et liv for at redde fem.
Men i dette tilfælde, vil kun 10% af folk sige,
at det er okay, at skubbe manden ned på sporene.
Vores instinkt fortæller os, at forårsage nogens død med overlæg,
er forskellig fra at lade nogen dø af en indirekte handling.
Det føles bare forkert af årsager, der er svære at forklare.
Krydset mellem etik og psykologi
er hvad der er så interessant ved trolley-problemet.
Dilemmaet og dets varianter afslører, at hvad vi mener er rigtigt eller forket
afhænger af mere end en logisk fordeling af fordele og ulemper.
For eksempel er mænd mere tilbøjelige end kvinder til
at sige, at det er okay, at skubbe manden over broen.
Der er mennesker også, som ser et sjovt klip inden de laver tankeeksperimentet.
Og i en virtuel virkelighedsundersøgelse
var folk mere villige til, at ofre mænd end kvinder.
Forskere har studeret hjerneaktiviteten
på folk, som tænker over den klassiske og bro-varianten.
Begge tilfæde aktiverer områder i hjernen involveret i bevidst beslutningstagen
og følelsesmæssig respons.
Men i bro-varianten er den følelsesmæssige respons meget stærkere.
Ligeledes er aktivitet i et område af hjernen
forbundet med at håndtere indre konflikter.
Hvorfor er der forskel?
Én forklaring siger, at skubbe nogen til deres død føles mere personligt,
og aktiverer en følelsesmæssig modvilje mod at dræbe et menneske,
men vi føler os i konflikt fordi vi ved, at det stadig er det logiske valg.
Trolleyologi er blevet kritiseret af nogle filosoffer og psykologer.
De mener, at det ikke viser noget fordi dets præmis er så urealistisk
at deltagere ikke tager det seriøst.
Men ny teknologi gør denne form for etisk analyse
vigtigere end nogensinde før.
For eksempel bliver førerløse biler måske nødt til at lave valg,
såsom at forårsage en mindre ulykke for at forhindre en større en.
Imens forsker regeringer i autonome militærdroner,
som kan blive nødt til at beslutte om de vil risikere civile ofre
eller angribe et værdifuldt mål.
Hvis disse handlinger skal være etiske,
så er vi nødt til at beslutte i forvejen, hvor meget et menneskeliv er værd
og bedømme almenvellet.
Så forskere, som har studeret autonome systemer,
samarbejder med filosoffer
om at imødegå det komplekse problem med at programmere etik i maskiner,
hvilket viser, at selv hypotetiske dilemmaer
kan ende med at være på kollisionskurs med den virkelige verden.